СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Харків Справа № 922/1388/25 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Мартюхіна Н.О.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,
розглянувши у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№685Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 (рішення ухвалене суддею Шатерніковим М.І. в приміщенні Господарського суду Харківської області 12.03.2026 о 10:53 год, повне рішення складено 23.03.2026) у справі №922/1388/25
за позовом керівника Берестинської окружної прокуратури Харківської області (63304, Харківська обл., м. Берестин, вул. Історична, 73; ідент. код ЄДРПОУ/умовний код 0291010832), в інтересах держави
в особі позивача - Північно-Східного офісу Держаудитслужби (61022, м. Харків, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, 4 під`їзд , 10 поверх; ідент. код 40478572)
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача, Східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (61022, майдан Свободи, 5, Держпром, 6 під`їзд, 1 поверх, кімната 35, м. Харків, код ЄДРПОУ 22630473)
до першого відповідача - Комунального некомерційного підприємства «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області (63304, Харківська область, м. Берестин, вул. Шиндлера, 87, ідент. код 02002701), та 
до другого відповідача - ТОВ «СКМ Монтаж» (79024, Львівська обл., місто Львів, вул. Промислова, 52; ідент. код 42764588)
про визнання недійсним договору про закупівлю товару та стягнення 1025188,05 грн

ВСТАНОВИВ:
Керівник Берестинської окружної прокуратури Харківської області звернувся до господарського суду в інтересах держави в особі Північно-Східного офісу Держаудитслужби з позовом до Комунального некомерційного підприємства «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області та до ТОВ «СКМ Монтаж», в якому просив суд: визнати недійсним договір №5 від 10.01.2022, укладений між КНП «Красноградська центральна районна лікарня» (найменування змінено на КНП «Берестинська міська лікарня») та ТОВ «СКМ Монтаж»; стягнути з ТОВ «СКМ Монтаж» на користь Комунального некомерційного підприємства «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області грошові кошти у розмірі 1025188,05 грн, а з Комунального некомерційного підприємства «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 1025188,05 грн стягнути в дохід держави.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 у справі №922/1388/25 у задоволенні позову Берестинської окружної прокуратури Харківської області до Комунального некомерційного підприємства «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області та ТОВ «СКМ Монтаж» про визнання недійсним договору про закупівлю товару та стягнення 1025188,05 грн відмовлено.
Заступник керівника Харківської обласної прокуратури звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин, які мають значення для справи, просить рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 у справі №922/1388/25 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати відшкодувати на користь Харківської обласної прокуратури за рахунок відповідачів.
В обґрунтування апеляційної скарги заявник зазначає, що укладення договору за результатами процедури закупівлі, проведеної за відсутності реальної конкуренції між учасниками, суперечить принципам добросовісної конкуренції, порушує інтереси держави та суспільства і не забезпечує ефективного використання бюджетних коштів. За таких обставин відповідний правочин підлягає оцінці з позиції статей 203, 215 та 228 ЦК України як такий, що може бути визнаний недійсним.
Стосовно застосування висновків Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладених у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, прокурор зазначає, що Верховний Суд обмежив поняття порушення інтересів держави і суспільства наявністю обвинувального вироку, фактично виключивши ч. 3 ст. 228 ЦК України із застосування у цивільних правовідносинах та співставлення Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду особливих правових наслідків недійсності правочинів, які суперечать інтересам держави та суспільства, його моральним засадам (суми стягнення в дохід держави за ч. 3 ст. 228 ЦК України) із збитками (сумою, на яку учасник закупівлі збагатився), на його думку, суперечить змісту вказаної правової норми, а отже суперечить принципу правової визначеності, порушує критерій «якості закону» та принцип верховенства права.
Прокурор наголошує, що Верховний Суд фактично створив умови, за яких ця норма законодавства взагалі не буде застосовуватися, а такий категоричний висновок Об`єднаної палати щодо «невластивості цивільному законодавству» приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України, суперечить вже існуючій позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у справах №420/12471/22, №924/971/23, №918/1043/21.
Крім того, прокурор звертає увагу на те, що ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 24.02.2026 на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 910/20111/23 з огляду на наявність виключної правової проблеми щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України у подібних правовідносинах.
В частині тверджень суду про відсутність шкоди, заподіяної внаслідок укладення оспорюваного договору прокурор зазначає, що зазначений підхід суду першої інстанції нівелює вимоги законодавства про публічні закупівлі, призводить до незаконності визначення переможців, і, як наслідок, створює загрозу економічній безпеці держави, порушує порядок проведення публічних закупівель, надає підстави для корупційних проявів, ставить одного учасника у нерівне становище поряд з іншими, і не відповідає інтересам держави і суспільства. 
Прокурор також зазначає, що суд першої інстанції фактично звузив зміст ч. 3 ст. 228 ЦК України, пов`язавши її застосування виключно з кримінально караними діяннями або з доведенням матеріальних збитків бюджету, однак закон не ставить застосування цієї норми у залежність від наявності обвинувального вироку чи встановлення конкретного розміру шкоди та визначальним критерієм є спрямованість правочину на порушення публічного порядку та інтересів держави, у зв`язку з чим укладення договору за результатами спотворених торгів є наслідком протиправної поведінки і не може породжувати правомірні цивільні наслідки. Прокурор наголошує, що відсутність доказів існування економічно вигоднішніх пропозицій від інших учасників ринку не спростовує факту порушення конкурентної процедури та не усуває протиправності укладення договору за результатами такої закупівлі.
На думку заявника апеляційної скарги, адміністративно-господарські санкції за порушення конкурентного законодавства та наслідки недійсності правочину є різними за своєю правовою природою інститутами та можуть застосовуватися незалежно один від одного. Саме тому застосування до ТОВ «СКМ Монтаж» штрафних санкцій за порушення законодавства про захист економічної конкуренції не виключає можливості визнання недійсним укладеного за результатами процедури закупівлі договору як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства та був вчинений з умислом однієї зі сторін.
В обґрунтування обставин виключності випадків здійснення представництва інтересів держави в суді прокурор зазначає, що предметом спору є правочин, укладений за результатами процедури публічної закупівлі, результати якої були спотворені встановленими рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України антиконкурентними узгодженими діями учасників торгів. Йдеться не про звичайний господарський спір між суб`єктами підприємництва, а про правовідносини, що безпосередньо стосуються функціонування системи публічних закупівель, використання публічних коштів та забезпечення добросовісної конкуренції як однієї з фундаментальних засад економічного порядку держави.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№685Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 у справі №922/1388/25; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 26.05.2026.
Суд зазначає, що ТОВ «СКМ Монтаж» відповідно до положень статті 6 ГПК України віднесено до категорії осіб, які зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЕСІТС) або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами.
Проте, судом апеляційної інстанції встановлено відсутність у ТОВ «СКМ Монтаж» (код ЄДРПОУ 42764588) електронного кабінету в ЕСІТС та її окремій підсистемі (модулі), що підтверджується відповіддю №33491481 від 13.04.2026, сформованою засобами підсистеми ЄСІТС «Електронний суд».
У зв`язку з чим, ухвалу про відкриття апеляційного провадження було направлено рекомендованим повідомленням за місцезнаходженням ТОВ «СКМ Монтаж» згідно з даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (79024, Львівська обл., Львівський р-н, м. Львів, вул. Промислова, 52), яка повернулась до суду з відміткою «Укрпошта» - «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України днем вручення судового рішення є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Крім того, апеляційним господарським судом здійснено спробу передати відповідачу телефонограму за телефонними номерами +380532671415, +380972379447, що зазначені в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та в договорі №5 від 10.01.2022, укладеному за результатом проведення процедури закупівлі UA-2021-12-03-004577-а, проте встановити зв`язок з абонентом не вдалося.
Таким чином, судом вжито всі можливі заходи для повідомлення другого відповідача про розгляд судової справи та забезпечення реалізації ним права на судовий захист його прав та інтересів.
Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, що не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції відповідно до ч. 3 ст. 263 ГПК України.
В судовому засіданні прокурор підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Інші учасники в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомленні належним чином.
Відповідно до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Зважаючи на те, що явка сторін не визнавалася судом обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності представників інших учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Комунальним некомерційним підприємством «Красноградська центральна районна лікарня» (нині КНП «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області) проведено закупівлю UA-2021-12-03-004577-а «Реконструкція внутрішніх електромереж із заміною електропроводки у терапевтичному корпусі КНП «Красноградська центральна районна лікарня» вул. Шиндлера, 87 в м. Красноград Красноградського району Харківської області», згідно ДСТУ Б Д.1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» (код за ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація). Очікувана вартість предмета закупівлі становила 1930306,00 гривень.
Правом на участь у зазначеній процедурі закупівлі скористались: ТОВ «ЕСКО-ІНЖИНІРІНГ» та ТОВ «СКМ МОНТАЖ», що підтверджується реєстром тендерних пропозицій.
Остаточна тендерна пропозиція ТОВ «ЕСКО-ІНЖИНІРІНГ» становила 1930306,00 гривень, ТОВ «СКМ МОНТАЖ» - 1895815,51 гривень.
05.03.2021 в електронній системі закупівель оприлюднюється звіт про договір про закупівлю, укладений без застосування електронної системи закупівель.
За результатами проведеної публічної закупівлі 10.01.2022 між КНП «Красноградська центральна районна лікарня» (нині КНП «Берестинська міська лікарня») та ТОВ «СКМ МОНТАЖ» було укладено договір про закупівлю №5, згідно з пунктом 1.1 договору з умовами якого ТОВ «СКМ МОНТАЖ» зобов`язується здійснити - «Реконструкцію внутрішніх електромереж із заміною електропроводки у терапевтичному корпусі КНП «Красноградська центральна районна лікарня» вул. Шиндлера, 87 в м. Красноград Красноградського району Харківської області».
Загальна сума договору встановлюється у розмірі 1895815,51 коп з ПДВ (п. 3.1 договору).
Згідно п. 3.2. договору джерелом фінансування закупівлі є місцевий бюджет.
У подальшому сторонами укладено ряд додаткових угод до договору №5 від 10.01.2022, зокрема додаткову угоду №4 від 27.12.2022, якою внесено зміни до договору в частині продовження строку виконання робіт до 31.12.2023.
25.12.2023 укладено додаткову угоду №8 до договору №5, якою у зв`язку зі зменшенням суми договору на 870627,46 грн загальну суму договору визначено у сумі 1025188,05 грн та вказаною угодою сторони дійшли згоди визнати договір №5 від 10.01.2022 таким, що припинив свою дію та сторони підтверджують відсутність будь-яких претензій одна до одної, пов`язаних з виконанням договору.
Наразі в електронній системі публічних закупівель «Ргоzогго» відсутній та неоприлюднений звіт про виконання договору №5 від 10.01.2022 та відсутні відомості щодо розмірів оплати за його виконання.
Разом з цим, з листа КНП «Берестинської міської лікарні» Берестинської міської ради №01-06/83 від 14.01.2025 встановлено, що роботи підрядником ТОВ «СКМ МОНТАЖ» завершені 01.09.2023 відповідно до актів виконаних робіт. Замовником прийняті виконані роботи на підставі актів виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін, сума виконаних робіт склала 1025188,05 грн.
У подальшому, рішенням Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2024 №70/67-р/к у справі №7/01-2-24 визнано, що ТОВ «ЕСКО- ІНЖИНІРІНГ» та ТОВ «СКМ МОНТАЖ» вчинили порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50 та пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, проведених Комунальним некомерційним підприємством «Красноградська центральна районна лікарня» на закупівлю «Реконструкція внутрішніх електромереж із заміною електропроводки у терапевтичному корпусі комунального некомерційного підприємства «Красноградська центральна районна лікарня» по вул. Шиндлера, 87 в м. Красноград Красноградського району Харківської області», згідно ДСТУ Б Д. 1.1-1:2013 «Правила визначення вартості будівництва» (код за ДК 021:2015:45453000-7 - Капітальний ремонт і реставрація) (ідентифікатор закупівель в системі «Ргогогго» - 11А-2021-12-03-004577-а).
За порушення законодавства про захист економічної конкуренції на ТОВ «ЕСКО-ІНЖИНІРІНГ» та ТОВ «СКМ МОНТАЖ» накладено штраф у розмірі 68000,00 гривень на кожного.
Берестинською окружною прокуратурою Харківської області на виконання вимог, установлених ст. 23 вказаного Закону, листом від 05.03.2025 №59-855вих-25 повідомлено Північно-Східний офіс Держаудитслужби щодо виявлених порушень та необхідності вжиття заходів до звернення до суду із відповідним позовом.
Північно-Східним офісом Держаудитслужби листом від 18.03.2025 №202031-17/1719-2025 повідомлено, що останнім не проводились заходи державного фінансового контролю стосовно закупівлі з ідентифікатором 11А-2021-12-03-004577-а. Також враховуючи, що закупівля вже завершена, у офісу відсутні правові підстави для початку проведення моніторингу означеної закупівлі, у зв`язку з чим відсутні підстави для вжиття заходів цивільно-правового характеру
За таких підстав, прокурор стверджує, що в діях другого відповідача вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення тендерної закупівлі та недобросовісне отримання права на укладення спірного договору. Завідомо суперечлива мета дій ТОВ «СКМ МОНТАЖ» у сукупності з діями ТОВ «ЕСКО-ІНЖИНІРІНГ» полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України «Про публічні закупівлі» обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах.
Зазначене рішення та викладені в ньому обставини стало підставою для звернення прокурора з позовом в межах цієї справи.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що для застосування положень частини третьої статті 228 ЦК України прокурор мав довести, що спірний правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Суд першої інстанції зауважив, що прокурор в обґрунтування позову послався лише на Рішення АМК. Однак, відповідно до висновку Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, антиконкурентна поведінка учасника закупівлі не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підірвати її інтереси і сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у розумінні ч. 3 ст. 228 ЦК України.
Ця норма права не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання законодавства про захист конкуренції.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що обставини допущення учасниками спірної закупівлі і, зокрема другим відповідачем, при її проведенні порушення законодавства про захист економічної конкуренції, принципу добросовісної конкуренції, вчинення антиконкурентних узгоджених дій, на які послався прокурор в обґрунтування позову, не є підставами для визнання недійсним спірного договору з підстав його суперечності інтересам держави та суспільства.
Надаючи власну правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Статтею 215 ЦК України визначено, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Відповідно до ч.3 ст. 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності визначає Закон України «Про захист економічної конкуренції», який спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про захист економічної конкуренції» економічна конкуренція (конкуренція) - змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є антиконкурентні узгоджені дії (п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції»).
Пунктом 4 ч. 2 ст. 6 Закону України «Про захист економічної конкуренції» визначено, що антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Статтею 51 Закону України «Про захист економічної конкуренції» передбачено, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції» за порушення, передбачені: пунктами 1, 2 та 4 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Закон України «Про публічні закупівлі» визначає правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави, територіальних громад та об`єднаних територіальних громад. Метою цього Закону є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про публічні закупівлі» визначено, що закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників.
Згідно ч. 5 ст. 5 Закон України «Про публічні закупівлі» замовники, учасники процедур закупівлі, суб`єкт оскарження, а також їхні представники повинні добросовісно користуватися своїми правами, визначеними цим Законом. Забороняється зловживання правами, у тому числі правом на оскарження рішень, дії чи бездіяльності замовника.
Як вже зазначалось, не погоджуючись з викладеним прокурор в поданій апеляційній скарзі наголосив, що укладення договору за результатами процедури закупівлі, проведеної за відсутності реальної конкуренції між учасниками, суперечить принципам добросовісної конкуренції, порушує інтереси держави та суспільства і не забезпечує ефективного використання бюджетних коштів, та є підставами для визнаний їх недійсним. Крім того, прокурор зазначив, що суд першої інстанції фактично звузив зміст ч. 3 ст. 228 ЦК України, пов`язавши її застосування виключно з кримінально караними діяннями або з доведенням матеріальних збитків бюджету, однак закон не ставить застосування цієї норми у залежність від наявності обвинувального вироку чи встановлення конкретного розміру шкоди та визначальним критерієм є спрямованість правочину на порушення публічного порядку та інтересів держави.
Колегія суддів зауважує, що чітке законодавче визначення поняття «інтерес» та поняття «інтерес держави і суспільства» відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. Втім поняття «інтерес» є ширшим, адже охоплює, наприклад, «охоронюваний законом інтерес», «публічний інтерес», «суспільний інтерес» тощо.
У рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №18-рп/2004 дано визначення поняттю «охоронюваний законом інтерес»: у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «право» (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі №921/386/23 звернув увагу, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Поняття «інтереси держави» має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Здійснивши правовий аналіз частини ч. 3 ст. 228 ЦК України можна дійти висновку, що, зокрема, ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі №910/6271/17, від 16.03.2021 у справі №910/15424/19.
Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства (за ч. 3 ст. 228 ЦК України), є наявність наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. Для прийняття рішення зі спору необхідно встановлювати, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру у кожної із сторін. Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. На це звертає увагу Верховний Суд у постановах від 20.10.2021 у справі №910/4089/20, від 23.11.2021 у справі №904/2741/19, від 20.03.2019 у справі №922/1391/18.
Тобто, з огляду на обставини справи, суд має дослідити, чи є укладений правочин, таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (пункт 1 статті 50, стаття 52 Закону «Про захист економічної конкуренції»).
Тож, для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин укладений за результатом проведення публічної закупівлі за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
При цьому, в якості доказу, що оспорюваний договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, прокурор посилається на рішення Адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 30.05.2024 №70/67-р/к у справі №7/01-2-24, яким визнано дії другого відповідача як учасника спірної закупівлі, щодо узгодження ним своєї поведінки під час участі в конкурсних торгах на закупівлю, яким встановлений факт порушення законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачені п.4 ч.2 ст.6 та п.1 ст.50 Закону «Про захист економічної конкуренції», у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосується спотворення результатів торгів.
Колегія суддів зауважує, що сам лише встановлений рішенням АМКУ факт вчинення відповідачами порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі не є підставою для визнання оспорюваного правочину недійсним як такого, що вчинений з метою, що суперечить інтересам держави і суспільства.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі №921/386/23 зазначив, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Як вбачається з матеріалів справи, прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Отже, прокурор не довів належними та допустимими доказами, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного правочину, наявність протиправних наслідків оспорюваного правочину, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, а також спрямованість та відповідність оспорюваного правочину ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.
З огляду на викладене суд погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність прокурором належними та допустимими доказами, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення оспорюваного про закупівлю за результатами відкритих торгів UA-2021-12-03-004577-a, наявність протиправних наслідків, а також наявність умислу (наміру) у сторін саме на укладення договору, що суперечить інтересам держави і суспільства. А також необґрунтованість прокурором належними та допустимими доказами відповідність договору про закупівлю ознакам, які б свідчили про посягання на суспільні, економічні та соціальні основи держави і суспільства.
У постанові Верховного Суду від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 Об`єднаною палатою уточнено висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України, таким чином.
При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Також у вказаній постанові Верховного Суду зазначено, що на перший погляд, приписи ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.
Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст. 228 Цивільного кодексу України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересам. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа «Air Canada v. the United Kingdom»).
У даному випадку встановлене порушення конкурентного законодавства вже отримало належну правову оцінку у вигляді застосування санкцій Антимонопольним комітетом України, у вигляді штрафу покладеного на другого відповідача.
Як свідчать матеріали справи, перший відповідач отримав те, на що розраховував при проведенні відкритих торгів із закупівлі робіт, що підтверджується листом Комунального некомерційного підприємство «Берестинська міська лікарня» Берестинської міської ради Харківської області №01-06/83 від 14.08.2025 (том 1 а.с.104-105). Зі змісту вказаного листа вбачається, що перший відповідач підтверджує, що роботи підрядником завершені 01.09.2023 відповідно актів виконаних робіт. Замовником прийняті виконані роботи на підставі актів виконаних робіт (№КБ-2в, КБ-3), підписаних уповноваженими представниками сторін, сума виконаних робіт склала 1025188,05 грн. Договір закрито 25.12.2023.
Прокурор не надав доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що роботи за спірним договором були виконані за завищеними цінами або того, що аналогічні роботи могли бути виконані з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості виконаних робіт другим відповідачем умовам договору, розміру завданих замовнику збитків, наявності інших порушень при виконанні умов договору про закупівлю. Суд апеляційної інстанції враховує те, що прокурор не посилався на ці обставини та на обставини того, що внаслідок укладення спірного у цій справі договору держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти тощо.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що відповідно до встановленого прецедентного права Європейського суду з прав людини, втручання в право власності, гарантоване ст.1 Першого протоколу Конвенції з прав людини і основоположних свобод має підтримувати «справедливий баланс» між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більш того, в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики національні органи користуються певною свободою самостійного оцінювання під час імплементації законів, що регулюють власність та договірні відносини (див. «Федоренко проти України» mutatis mutandis, AGOSI v. The United Kingdom, рішення від 24 жовтня 1986 року, серія А, N 108, п. 52). 
А отже, застосовуючи практику Європейського суду, національні суди повинні впевнитись, чи є втручання держави у власність особи, права якої захищаються Конституцією України та Конвенцією, пропорційними.
В даному випадку колегія суддів зазначає про відсутність підстав для застосування ч.3 ст. 228 ЦК України, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Водночас, колегія суддів вважає, що визнання недійсним договору та стягнення з другого відповідача коштів, які були отримані ним на виконання зазначеного договору, порушує справедливий баланс між інтересами держави та учасників договору про закупівлю робіт №5 від 10.01.2022.
Виходячи з викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність прокурором правових підстав для визнання спірного правочину недійсними та стягнення коштів з другого відповідача.
Разом з цим апеляційний господарський суд зазначає, що доводи заявника про неправильне застосування висновків Верховного Суду, на які послався суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні зводяться до незгоди з правовою позицією, викладеною Об`єднаною палатою у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 щодо застосування та тлумачення ч. 3 ст. 228 ЦК України, відтак є безпідставними та необґрунтованими.
Посилання на постанови Великої Палата Верховного Суду у справах №420/12471/22, №924/971/23, №918/1043/21, №923/196/20 є неревантними, оскільки жодна із ухвалених постанов не містить висновків щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України в контексті встановлення порушень учасниками закупівель законодавства про захист конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, як підстави для визнання укладених за результатами торгів договорів недійсними та стягнення в дохід держави грошових коштів на відшкодування виконаного за рішенням суду.
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 27.09.2019 у справі № 905/1250/18, на яку є посилання в апеляційній скарзі, позовні вимоги обґрунтовані, зокрема, порушенням процедури закупівлі з посиланням на те, що учасник та замовник тендерної закупівлі є пов`язаними особами в розумінні п. 19 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про публічні закупівлі», оскільки усі ці юридичні особи перебувають під спільним контролем однієї юридичної особи, що нерелевантне до цієї справі.
Згідно з постановами від 15.12.2021 у справі № 922/2645/20 та від 24.04.2024 у справі №922/3322/20 Верховного Суду у складі КГС, на які також посилається прокурор, предметом розгляду виступав, зокрема, договір купівлі-продажу спеціального дозволу на користування надрами, укладення якого вочевидь суперечило інтересам держави і суспільства щодо необхідності додержання встановленого законодавством порядку надання надр у користування та забезпечення добросовісної конкуренції при виборі переможця конкурсу на отримання спеціальних дозволів на користування нафтогазоносними надрами.
Тобто зазначені постанови ухвалені у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин, які виникли у справі №922/1388/25, враховуючи предмет, підстави, правове регулювання, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, оскільки у кожній із зазначених справ суди виходили з обставин та умов конкретних правовідносин і фактично-доказової бази, з урахуванням наданих сторонами доказів.
Також, колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що Верховним Судом 24.02.2026 на розгляд Великої Палати Верховного Суду передано справу № 910/20111/23 з огляду на наявність виключної правової проблеми щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України у подібних правовідносинах, і що передача зазначеної справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду свідчить про відсутність на сьогодні усталеного підходу до застосування вказаної норми права та необхідність формування єдиного правозастосовного підходу щодо визначення підстав і меж застосування правових наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України, зокрема у спорах, пов`язаних із укладенням договорів за результатами процедур публічних закупівель, оскільки ухвалою від 08.04.2026 Велика Палата повернула справу, зазначивши, що питання щодо застосування частини третьої статті 228 Цивільного кодексу України при вчиненні правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства, зокрема при порушенні суб`єктом господарювання чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, у тому числі законодавства про захист конкуренції, не має невизначеного законодавчого регулювання та вже вирішувалося Верховним Судом.
Отже, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Виходячи з наведеного, доводи заявника апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового акту колегія суддів не вбачає.
Відповідно до ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, враховуючи, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги заступника керівника Харківської обласної прокуратури без задоволення, а рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 у справі №922/1388/25 без змін.
Керуючись статтями 269, 270, 275, 276, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заступника керівника Харківської обласної прокуратури (вх.№685Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 у справі №922/1388/25 залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 12.03.2026 у справі №922/1388/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 04.06.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Демідова 

Суддя Н.О. Мартюхіна