УХВАЛА 
28 травня 2026 року 
м. Київ
справа № 201/10032/23
провадження № 61-6752ск26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сердюка В. В., 
розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року в провадженні за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ: 
У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати незаконним відсутність відповіді на звернення від 20 липня 2021 року, зобов`язати відповідача розглянути вказане звернення про надання доступу на зайняту ним територію для виконання робіт з усунення протікання підземної частини гаражів, дати відповідь відповідно до вимог статей 18, 19 Закону України «Про звернення громадян»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» 1 000 000 грн на відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Жовтневого районного суду від 29 січня 2024 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 10 липня 2024 року, в задоволенні позову відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 21 травня 2025 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, постанову Дніпровського апеляційного судом від 10 липня 2024 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 січня 2024 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У лютому 2026 року ОСОБА_1  звернувся до апеляційного суду із заявою про перегляд постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Заява обґрунтована тим, що апеляційний суд під час нового розгляді не виконав обов`язкові вказівки Верховного Суду в цій справі, фактично повторив попередню правову позицію, яка вже була визнана судом касаційної інстанції такою, що не відповідає вимогам закону, ухвалив рішення з тими ж дефектами правозастосування та процесу, які стали підставою для скасування попередньої постанови. 
Вважає, що Дніпровський апеляційний суд не забезпечив ефективного перегляду справи, позбавив заявника реальної можливості виправити судову помилку фактично знівелював саму суть апеляційного провадження.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року за нововиявленими обставинами.
Апеляційний суд, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 , вказав, що наведені заявником обставини, а саме не виконання вказівок Верховного Суду в цій справі не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України.
Дніпровський апеляційний суд вказав, що наведені заявником обставини за своїм змістом та обґрунтуванням є фактичною незгодою із постановою Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, що є підставою для її оскарження в касаційному порядку.
У травні 2026 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшли касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року, та за наслідками її перегляду, скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року.
У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Касаційні скарги мотивовані тим, що апеляційний суд підмінив нововиявлені обставини «незгодою з рішенням», оскільки його заява містила не просту незгоду із рішенням, а факт невиконання апеляційним судом обов`язкових висновків Верховного Суду. Суд не врахував довід, що повторно ухвалив судове рішення з тотожними дефектами правозастосування.
Дніпровський апеляційний суд вніс у судове рішення недостовірні відомості, оскільки ОСОБА_1 неодноразово подавалися касаційні скарги на судове рішення апеляційного суду, які поверталися Верховним Судом.
Також, заявник вказує, що оскаржуване судове рішення ухвалено неповноважним складом суду, оскільки протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2026 року містить ознаки маніпуляції автоматизованим розподілом через масове виключення суддів. Із розподілу виключено значну кількість суддів із формулюваннями: «Не в потрібній колегії», «Не в потрібній палаті», «Резервний суддя», «Неповноважність». При цьому протокол не містить: - нормативного обґрунтування; - посилання на рішення зборів суддів; - даних про спеціалізацію; - підтвердження неможливості участі інших суддів.
Вказує, що участь судді Агєєва О. В. викликає ознаки процесуальної невизначеності, оскільки вказаний суддя зазначений як: «Резервний суддя». Водночас він включений до фактичного складу колегії суддів. Протокол не містить: - підстав переведення резервного судді до основного складу; - часу заміни; - окремого рішення системи розподілу.
Також, у протоколі повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26 березня 2026 року міститься пряма внутрішня суперечність щодо судді Халаджи О. В., оскільки зазначено: «Халаджи О.В. - Зайнятість згідно табелю (Відпустка від 5 до 13 днів)», тобто суддя виключена з автоматизованого розподілу. Водночас у цьому ж самому протоколі вказано: «Головуючий суддя 
(суддя-доповідач): Ольга Володимирівна Халаджи». Тобто одна й та сама особа одночасно: - виключена з розподілу; - визначена суддею-доповідачем.
Серед іншого, ОСОБА_1. вказує, що оскаржувана ухвала винесена 12 травня 2026 року, проте підписана усім складом суду 13 травня 2026 року, що свідчить про її незаконність.
Заявник також зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо: порядку розгляду звернень громадян, встановленого цивільним законодавством щодо взаємовідносин між особами приватного права; застосування статті 417 ЦПК України.
Вважає, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Із касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновку щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення апеляційного суду.
Згідно з частиною першою статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
Частиною другою статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими учасникам справи, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду за нововиявленими обставинами судового рішення.
Підставою такого перегляду є не недоліки розгляду справи судом (незаконність та (або) необґрунтованість судового рішення, постанови чи ухвали, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права), а те, що на час ухвалення рішення суд не мав можливості врахувати істотну обставину, яка могла суттєво вплинути на вирішення справи, оскільки її учасники не знали про цю обставину та, відповідно, не могли підтвердити її у суді.
Тобто перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами спрямований не на усунення судових помилок, а на перегляд судового рішення у вже розглянутій справі з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення такого рішення.
Вказаний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 19/028-10/13.
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 , апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що наведені заявником обставини не є нововиявленими обставинами у розумінні статті 423 ЦПК України.
З таким висновком погоджується й Верховний Суд з огляду на таке.
Перегляд справи у зв`язку з нововиявленими обставинами має на меті не усунення судових помилок (що є прерогативою судів апеляційної та касаційної інстанції), а лише перегляд вже розглянутої справи з урахуванням обставини, про існування якої стало відомо після ухвалення судового рішення.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
Отже, для того, щоб відповідні обставини можна було віднести до нововиявлених відповідно до пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, вони повинні існувати на час розгляду справи, і про них не було і не могло бути відомо особі, яка звертається із заявою.
ОСОБА_1 визначає нововиявленими обставинами неврахування апеляційним судом висновків (вказівок), викладених в постанові Верховного Суду від 21 травня 2025 року в цій справі № 201/10032/23.
Відповідно до частини першої статті 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.
Тобто врахування вказівок Верховного Суду під час повторного перегляду справи першою та апеляційною інстанцією є процесуальною вимогою суду касаційної інстанції, яка є обов`язковою для судів нижчих інстанцій.
Відповідно вказане є законодавчою вимогою до виконання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального закону.
Отже, слід дійти висновку, що невиконання вказівок, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, під час повторного перегляду справи першою та апеляційною інстанцією, за своєю природою, не може бути визнано нововиявленою обставиною, оскільки, в цьому випадку, мова йде про невиконання норм процесуального права, що може бути підставою для перегляду відповідного рішення, зокрема в касаційному порядку.
Відповідно не має правового значення, під час перегляду ухвали Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року, довід касаційної скарги про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування статті 417 ЦПК України та щодо порядку розгляду звернень громадян, встановленого цивільним законодавством щодо взаємовідносин між особами приватного права.
За наведених обставин, Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, що вказані ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими в розумінні статті 423 ЦПК України, що стало підставою для відмови в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Довід касаційної скарги, що оскаржуване судове рішення ухвалено неповноважним складом суду в особі суддів: Агєєва О. В., Халаджи О. В., Верховний Суд відхиляє, з огляду на таке.
Відповідно до частини першої статті 425 ЦПК України заява про перегляд судового рішення суду першої інстанції з підстав, визначених частиною другою, пунктами 1, 3 частини третьої статті 423 цього Кодексу, подається до суду, який ухвалив судове рішення, а відповідно до частини тринадцятої статті 33 ЦПК України розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється тим самим складом суду, який ухвалив рішення, що переглядається, якщо справа розглядалася суддею одноособово або у складі колегії суддів.
Розгляд заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами здійснюється палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою, якщо рішення, що переглядається, ухвалено відповідно палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою (абзац другий частини тринадцятої статті 33 ЦПК України).
З постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року, яку ОСОБА_1 просив переглянути за нововиявленими обставинами, вбачається, що вказане судове рішення ухвалено колегією суддів: Халаджи О. В., Агєєвим О. В., Космачевською Т. В.
Оскаржувана ухвала Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року ухвалена колегією суддів: Халаджи О. В., Агєєвим О. В., Никифорякою Л. П.
17 березня 2026 року Вища рада правосуддя звільнила у відставку суддю Дніпровського апеляційного суду Космачевську Т. В.
Таким чином, заява ОСОБА_1 не могла бути переглянута колегією, до складу якої входила суддя Космачевська Т. В., що мало наслідком її заміни.
Враховуючи наведене відсутні підстави вважати, що справу № 201/10032/23 розглянуто і вирішено неповноважним складом суду.
Верховний Суд відхиляє довід касаційної скарги, що оскаржувана ухвала винесена 12 травня 2026 року, проте підписана усім складом суду 13 травня 2026 року, що свідчить, на переконання заявника, про її незаконність. Вказана обставина, а саме, підписання судового рішення колегією суддів на наступний робочий день, не свідчить про його (рішення) незаконність, тим більше, що Верховний Суд вище виснував про правильність висновків Дніпровського апеляційного суду під час залишення без задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Суд касаційної інстанції визнає безпідставним довід про те, що апеляційний суд встановив обставини, що мають суттєве значення на підставі недопустимих доказів, оскільки касаційні скарги не містять конкретизації, які саме обставини встановив Дніпровський апеляційний суд та на підставі яких недопустимих доказів.
Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Згідно з цим принципом жодна сторона не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового до виконання рішення суду лише з однією метою - домогтися повторного розгляду та винесення нового рішення у справі. Повноваження судів вищого рівня з перегляду мають здійснюватися для виправлення судових помилок і недоліків, а не задля нового розгляду справи. Таку контрольну функцію не можна розглядати як замасковане оскарження, і сама лише ймовірність існування двох думок стосовно предмета спору не може бути підставою для нового розгляду справи. Відхід від цього принципу можливий лише тоді, коли цього вимагають відповідні вагомі й непереборні обставини (справа «Ryabykh v. Russia» (Рябих проти Росії), заява № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-IX).
Касаційні скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення апеляційним судом норм права, а зводиться до незгоди заявника з ухваленим судовим рішенням, законність та обґрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.
Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційних скарг, не можуть бути підставами для скасування ухвали апеляційного суду, оскільки ґрунтуються на незгоді з обставинами, встановленими судом, зводяться до переоцінки доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції.
Європейський суд з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку про те, що правильність застосування судом норм права не викликає розумних сумнівів, а касаційні скарги ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року є необґрунтованою.
Оскільки, Верховний Суд відмовляє у відкритті касаційного провадження, відсутні підстави для процесуального вирішення клопотання ОСОБА_1 про передачу справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду.
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 12 травня 2026 року в провадженні за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами постанови Дніпровського апеляційного суду від 22 жовтня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вента ЛТД» про зобов`язання розглянути звернення, відшкодування моральної шкоди.
Копію ухвали направити заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді Н. Ю. Сакара
О. М. Осіян
В. В. Сердюк