КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 755/18070/24 Апеляційне провадження № 22-ц/824/1318/2026	Головуючий у суді першої інстанції -Чальцева Т.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на заочне рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації, 

В С Т А Н О В И В:

14.10.2024 позивач ПАТ СК «АРКС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку суброгації.
Позов мотивували тим, що між ПАТ СК «АРКС» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №94790Га1кш.
Предметом даного Договору були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом - автомобілем Skoda Octavia A7; д.н.з. НОМЕР_1 .
У відповідності до умов вказаного Договору страхування, позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити нa користь страхувальника страхове відшкодування.
02.02.2022 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу Skoda Octavia A7 д.н.з. НОМЕР_1 . та транспортного засобу Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження
Відповідно до Постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.08.2022 по справі № 369/2683/22 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
До ПАТ «СК «АРКС» із заявою про настання страхового випадку звернулась потерпіла особа. ПАТ «СК «АРКС» на підставі страхового акту № ARX3178058 здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 13 463,02 грн.
Згідно з ст. 993 Цивільного кодексу України та ст. 27 Закону України «Про страхування» до страхової компанії, яка здійснила виплату страхового відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке Страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяні збитки.
На підставі ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Цивільно-правова відповідальність Відповідача - винуватця ДТП на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № 203194960 та остання здійснила виплату страхового відшкодування у сумі 5 293,93 грн. отже, сума, яка підлягає стягненню з відповідача, складає 8 169,09 грн.
Заочним рішенням Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року відмовлено у задоволенні позову.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ПАТ СК «АРКС» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що при розрахунку страхового відшкодування ПрАТ «СК «Євроінс Україна» було враховано франшизу, на суму якої зменшено розмір шкоди та застосовано коефіцієнт фізичного зносу, внаслідок чого було розраховано та виплачено страхове відшкодування з урахуванням приписів статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про що було надано докази (лист ПрАТ «СК «Євроінс Україна», розрахунок коефіцієнту зносу, страховий акт, розрахунок страхового відшкодування та платіжні інструкції).
Тобто, скаржник скористався своїм правом звернутись до страхової компанії відповідача, яка в свою чергу, виплатила суму за договором обов`язкового страхування з урахуванням фізичного зносу та франшизи. 
Зазначає, що оскільки страхова компанія відповідача відшкодовує вартість відновлювального ремонту, однак та, не покриває реальні збитки, у позивача виникає право звернутись до відповідача про відшкодування цих витрат. 
Відзив на апеляційну скаргу у визначений судом апеляційної інстанції строк не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
За правилом частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч. 13 статті 7 ЦПК України та ч. 1 статті 369 ЦПК України.
Відповідно до частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції відмовив у позові, оскільки встановив, що відповідальність винуватця ДТП була застрахована, а розмір шкоди (13 463,02 грн) не перевищує ліміт відповідальності страхової компанії (130 000,00 грн), тому обов`язок відшкодування в межах цієї суми покладається саме на страховика, а не на водія. Водночас позивач уже отримав часткову виплату від страхової компанії винуватця, але не довів, чому вона була неповною і чому різницю слід стягувати саме з відповідача, тоді як за правилами суброгації він мав звертатися з вимогами до страховика, а не безпосередньо до застрахованої особи, у зв`язку з чим суд визнав позов необґрунтованим.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 01.09.2021 ПАТ СК «АРКС» укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту №94790Га1кш, предметом вказаного договору є страхування транспортного засобу Skoda Octavia A7 д.н.з. НОМЕР_1 . Відповідно до вказаного Договору позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування ( а.с. 11-25).
02.02.2022 о 10 год. 00 хв. в Київській області у Бучанському районі у с. Вишневе, вул. Першотравнева, 10, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого ТЗ Skoda Octavia A7 д.н.з. НОМЕР_1 та ТЗ Renault Logan, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 ( а.с. 30-31).
Внаслідок ДТП застрахованому автомобілю Skoda Octavia A7; д.н.з. НОМЕР_1 було завдано механічних ушкоджень.
ДТП сталася внаслідок порушеннявідшкодуваня водієм ОСОБА_1 п. 13.3. ПДР України, що підтверджується постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області по справі 369/2683/22 від 15.08.2022 ( а.с. 30-31)
Відповідно до вказаної постанови, відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі статті 38 КУпАП. 
Враховуючи наявність Договору страхування, власниця пошкодженого автомобіля ТЗ Skoda Octavia A7 д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , звернулась до позивача з заявою про настання страхової події.
З метою визначення вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля Skoda Octavia A7 д.н.з. НОМЕР_1 проведено його огляд, про що складено акт огляду та отримано ремонтну калькуляцію № 1.003.22.0 від 18.02.2022, відповідно до якої вартість відновлювального ремонту Skoda Octavia A7; д.н.з. НОМЕР_1 склала 16 828,77 грн ( а.с. 39 - 46).
Позивачем, на підставі зібраних документів складено розрахунок страхового відшкодування від 18.02.2022 на суму 13 463,02 грн, яку було виплачено, що підтверджується платіжним дорученням № 872629 від 22.02.2022 ( а.с. 47 -50).
Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі Полісу № ЕР 203194960, позивач звернувся до Страховика відповідача із заявою на виплату страхового відшкодування ( а. с. 51).
Відповідно до платіжного доручення № 19524 від 02.08.2022, Страховиком відповідача було виплачено позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 5 293,93 грн.
Позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, вказує, що зазначена сума не покрила виплачене позивачем страхове відшкодування потерпілій особі, а тому останній звернувся з претензією до відповідача.
Розмір витрат позивача на виплату страхового відшкодування складає 13 463,02 грн, при цьому Полісом № ЕР 203194960 покрито частину шкоди на суму 5 293,93 грн., то залишок шкоди, що підлягає стягненню з відповідача, складає:
13 463,02 грн. - 5 293,93 грн. = 8 169,09 грн. - сума, яка підлягає відшкодуванню безпосередньо відповідачем, оскільки до позивача на підставі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» перейшло право вимоги до відповідача у порядку суброгації.
Згідно зі статтею 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з вимогами статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
За правилом пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди.
Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди
у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження
№ 14-176цс18).
Позивач (який є страховиком потерпілої особи) виконав свої зобов`язання за договором добровільного страхування відповідно до умов, визначених
у ньому, здійснивши відшкодування завданих збитків у повному обсязі.
У зв`язку з виплатою позивачем страхового відшкодування, до цієї особи (як до страховика потерпілої особи) перейшло право вимоги до заподіювача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування, тобто відбулася заміна кредитора у деліктних відносинах, що виникли у зв`язку із завдання шкоди відповідачем, в порядку суброгації.
Відносини ж між відповідачем та його страховиком (ПрАТ «СК «Євроiнс Україна») регулюються умовами, визначеними у договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, та правилами статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з частиною першою зазначеної статті у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Таким чином страховик відповідача виконав свої зобов`язання, відшкодувавши витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням його зносу.
Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У зв`язку із заміною сторони кредитора у деліктному правовідношенні
у межах фактичних витрат до позивача перейшло право вимоги у відповідній частині до відповідача, оскільки страхова виплата страховика відповідача
є недостатньою для повного відшкодування завданої ним шкоди.
Отже, за змістом статті 993 ЦК України у системному зв`язку зі статтею 990 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди у межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 вересня
2018 року у справі № 464/1937/16-ц (провадження № 61-4756св18).
Установивши, що розмір матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини ОСОБА_1 , перевищує суму страхового відшкодування, виплаченого страховиком його цивільно-правової відповідальності - ПрАТ «СК «Євроінс Україна», колегія суддів доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача як винної особи на користь позивача різниці між фактичним розміром понесених витрат (13 463,02 грн) та отриманим страховим відшкодуванням (5 293,93 грн), що становить 8 169,09 грн
Помилковими є висновки суду першої інстанції про те, що цивільно-правова відповідальність  ОСОБА_1 на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроiнс Україна», тому саме останнє зобов`язане відшкодовувати заподіяну шкоду у повному розмірі, оскільки вказана страхова компанія з урахуванням вимог статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виконало свої зобов`язання за договором обов`язкового страхування, укладеним з ОСОБА_1 тому різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з відповідача.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 грудня 2019 року у справі № 352/1384/18 (провадження № 61-19034св19), у якій суд касаційної інстанції дійшов висновку, що наявність у винної особи договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності не звільняє її від обов`язку відшкодувати шкоду у частині, яка не покрита страховиком, а у разі недостатності страхової виплати, зокрема у зв`язку із застосуванням фізичного зносу та франшизи, різниця між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням підлягає стягненню саме з винної особи відповідно до статті 1194 ЦК України.
Отже, суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.
Європейський суд з прав людини вказав, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 376 ЦПК Українипідставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ПрАТ «СК «АРКС» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача невідшкодованої частини сплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 169,09 грн.
Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Згідно з матеріалів справи, позивач ПАТ СК «АРКС»при зверненні до суду першої інстанції з позовом сплатило 3028, 00 грн судового збору, до суду апеляційної інстанції 3633,60 грн а всього 6661,60 грн.
У зв`язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6661, 60 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» задовольнити.
Рішення Баришівського районного суду Київської області від 27 травня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1  ( АДРЕСА_1 ) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» (04070, м. Київ, вул. Іллінська, 8 ЄДРПОУ 20474912) невідшкодовану частину сплаченого страхового відшкодування у розмірі 8 169 (вісім тисяч сто шістдесят девять), 09 грн та судовий збір у розмірі 6661 (шість тисяч шістсот шістдесят одну), 60 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України. 

Суддя-доповідач 
Судді