Справа № 541/938/26
Номер провадження 2/541/1119/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
15 червня 2026 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді   Вірченко О.М.,
за участю секретаря  Олешко Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів, 
встановив:

19 березня 2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів, мотивуючи свої вимоги наступним. ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області та отримувала пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». ОСОБА_1 навчалася на денному відділенні Відокремленого структурного підрозділу «Хомутецький фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету» з терміном навчання по 30 червня 2026 року. 12 січня 2025 року ОСОБА_1 виповнилось 23 роки, однак виплата пенсії була проведена за лютий-серпень 2025 року, про що ОСОБА_2 не повідомила органи Пенсійного фонду. У серпні 2025 року ОСОБА_1 була виплачена одноразова грошова допомога як члену сім`ї загиблого Захисника України до Дня Незалежності у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Внаслідок цього по її пенсійній справі утворилась переплата пенсії за період з 01 лютого 2025 року по 31 серпня 2025 року у розмірі 73 927,06 грн, з яких 7 002,70 грн було повернуто на рахунок Пенсійного фонду України, тому залишок переплати становить 66 924,36 грн. 27 серпня 2025 року ОСОБА_1 було повідомлено про дану переплату з проханням повернути кошти добровільно, однак ОСОБА_1 добровільно кошти не повернула. В зв`язку із наведеним позивач просив стягнути з відповідачки надмірно отримані кошти в розмірі 66 924,36 грн.
Відповідачкою було надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого вона вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, з наступних підстав. При призначенні та отриманні пенсії у зв`язку з втратою годувальника нею було надано всі достовірні документи. Жодних фактів зловживань, подання неправдивих відомостей або приховування обставин, що впливають на виплату пенсії, з її боку не було. ПФУ у позовній заяві не навів жодного доказу її недобросовісної поведінки, розрахункової помилки, допущеної позивачем при виплаті коштів (а.с. 28).
Представник позивача надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с. 37). 
Відповідачка в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, в задоволенні позовних вимог просила відмовити в повному обсязі з підстав, зазначених у відзиві (а.с. 36).
Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.
Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до довідки Відокремленого структурного підрозділу «Хомутецький фаховий коледж Полтавського державного аграрного університету» від 08 листопад 2023 року № 10 ОСОБА_1 навчалася на денному відділенні закладу з терміном навчання з 29 вересня 2023 року по 30 червня 2026 року (а.с. 9).
Відповідно до протоколу за пенсійною справою – 1601021252 від 28 липня 2023 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 отримувала пенсію по втраті годувальника на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». 
Відповідно до розрахунку на доплату (виплату, утримання) пенсії за період з лютого 2025 року по серпень 2025 року ОСОБА_1 отримала виплати на суму 73 277,06 грн (а.с. 10).
Згідно з протоколом від 27 серпня 2025 року обробки повернутих коштів 21 серпня 2025 року, звернення ГУПФУ в Полтавської області до Полтавського обласного управління АТ «Ощадбанк» від 21 серпня 2025 року установою банку повернуто кошти в розмірі 7 002, 70 грн на рахунок Пенсійного фонду України (а.с. 11, 12).
Листом Головного управління від 27 серпня 2025 року № 1600-0404-8/64008 ОСОБА_1 було повідомлено про переплату пенсії по втраті годувальника в розмірі 66 924,36 грн з проханням повернути дані кошти в добровільному порядку (а.с. 13-14).
Згідно з п. «д» ст. 30 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» вихованці, учні, студенти, курсанти, слухачі, стажисти, які навчаються за денною формою навчання у загальноосвітніх навчальних закладах, а також професійно-технічних, закладах вищої освіти (у тому числі у період між завершенням навчання в одному із зазначених навчальних закладів та вступом до іншого навчального закладу або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим за умови, що такий період не перевищує чотирьох місяців), мають право на пенсію в разі втрати годувальника до закінчення навчальних закладів, але не більш як до досягнення ними 23 років. Діти-сироти мають право на пенсію в разі втрати годувальника до досягнення ними 23 років незалежно від того, навчаються вони чи ні.
У відповідності до паспорта громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 23 роки, однак позивач здійснював їй виплати до 31 серпня 2025 року (а.с. 7).
За змістом ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; інше майно, якщо це встановлено законом.
При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.
Відтак, повернення надмірно сплачених сум пенсій відбувається лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача внаслідок його зловживань.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14, до правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є пенсійною виплатою, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення ст. 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Наведене узгоджується з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц (провадження №14-445цс18), постанові Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 607/4570/17-ц (провадження № 61-29030св18).
Суд зазначає, що в позовній заяві ГУ ПФУ в Полтавській області не обґрунтовує факт допущення ним рахункової помилки. Позивачем не надано жодних доказів існування в даному випадку рахункової помилки, що виразилась у нарахуванні та виплаті пенсії, на підставі яких можна було б відстежити шлях та причини виникнення помилки при нарахуванні пенсії та з`ясувати, що дана помилка є безпосередньо рахунковою помилкою, тобто такою, що виникла через технічний збій, а не помилка, пов`язана з неналежним виконанням обов`язків службовою особою, відповідальною за обчислення та нарахування пенсії.
У свою чергу, суд наголошує, що правильність виконаних пенсійним фондом розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмується, а механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини отримувача пенсії, а саме через його зловживання.
Як було встановлено з наданих до справи письмових доказів, недобросовісності з боку набувача пенсії позивачем не доведено, доказів на підтвердження такої не надано, отримані відповідачкою виплати не пов`язані з її навмисними діями, виплати здійснювалися управлінням добровільно.
Отже, у зазначеній справі встановлено відсутність двох обов`язкових складових, за яких відповідно до ст. 1215 ЦК України можливе повернення безпідставно набутого майна, а саме: наявність рахункової помилки зі сторони ГУ ПФУ в Полтавській області і недобросовісність щодо отримання пенсійних виплат з боку відповідачки.
Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
У відповідності зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У позовній заяві ГУ ПФУ у Полтавській обласні не навело обставин, підтверджених належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами, про те, що виплата пенсії по втраті годувальника відповідачці стала наслідком її неправомірних дій, зокрема подання нею недостовірних даних (відомостей) органу ПФ України.
Враховуючи наведене, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог. 
Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати позивача, пов`язані з розглядом справи в суді, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258, 264, 265, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про стягнення надмірно отриманих коштів відмовити. 
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного тексту рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя:	  	О. М. Вірченко