ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2026 року
м. Київ

справа № 638/18253/14-ц 
провадження № 61-14891св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Фаловської І. М.

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мици Юрія Вікторовича на постанову Харківського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року в складі колегії суддів Мальованого Ю.М.,Пилипчук Н. П., Яцини В. Б.

усправі за заявою ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні її правонаступником в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст вимог заяви

У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою, в якій просила замінити стягувача - Товариство з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ) «ОТП Факторинг Україна» на неї під час виконання виконавчого листа, виданого 30 січня 2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова в справі № 638/18253/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року за тілом кредиту в розмірі 1 081 830,59 грн, за процентами -  54 517,36 грн, за пенею - 1 136 347,95 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

13 лютого 2024 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) заяву ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Ухвала мотивована тим, що суду не надано належних доказів того, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступило свої права іншій особі. Платіжне доручення  від 09 квітня 2020 року № 2439657952 не є доказом, який свідчить про відступлення прави вимоги від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс» (далі - ТОВ «ФК «Карточка плюс»). До заяви долучено аркуші документа, який має назву договір про відступлення права вимоги від 09 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «Карточка плюс» та  ОСОБА_2 , вказаний документ не прошитий та міститься на окремих аркушах, встановити цілісність документа неможливо.

23 жовтня 2025 року постановою Харківського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Харкова (раніше - Дзержинський районний суд м. Харкова) від 13 лютого 2024 року скасовано та постановлено нову про задоволення заяви ОСОБА_2 .

Замінено стягувача -ТОВ «ФК «Карточка плюс» на його правонаступника - ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № НОМЕР_1, відкритому на підставі постанови Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року в справі № 638/18253/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь  ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № NML-701/1104/2007 за тілом кредиту в розмірі  1 081 830,59 грн, за процентами - 54 517,36 грн, за пенею -1 136 347,95 грн.

Апеляційний суд керувався тим, що матеріали справи свідчать, що 09 квітня 2020 року між ТОВ «ФК «Карточка плюс» та ОСОБА_2 укладено договір про відступлення прав вимоги (цесія), за яким останній передано права вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № ML-701/1104/2007, що укладений з   ОСОБА_1 . Право вимоги у цедента за основним договором виникло на підставі: договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 21 грудня 2012 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством (далі - ПАТ) «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за яким банк відступив повністю права вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна»; договору факторингу від 08 квітня 2020 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Карточка плюс», за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» відступив у повному обсязі права вимоги ТОВ «ФК «Карточка плюс». Права вимоги за основним договоромоцінені сторонами врозмірі 701 000,00 грн без ПДВ. Вказана сума сплачена  ОСОБА_2 09 квітня 2020 року відповідно до платіжного доручення № 2439657952. Також 09 квітня 2020 року сторонами складено акт приймання-передачі документації (додаток 1 до договору відступлення прав вимоги (цесія) від 09 квітня 2020 року), за яким    ОСОБА_2 , окрім іншого, передано кредитний договір від 27 грудня 2007 року № ML-701/1104/2007, додатковий договір від 26 лютого 2009 року № 1 до кредитного договору, додаток № 1 до кредитного договору № МІ_-701/1104/2007 (графік платежів). Висновки суду першої інстанції про залишення заяви про заміну сторони виконавчого провадження без задоволення є передчасними та суперечать завданням цивільного судочинства.Апеляційний суд виснував про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про заміну сторони виконавчого провадження.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У листопаді 2025 року представник ОСОБА_1 - адвокат Мица Ю. В. через систему «Електронний суд» подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Харківського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року, в якій просить її скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення та участі  ОСОБА_3 .  
На момент прийняття постанови апеляційного суду ОСОБА_2 за відповідним правочином 13 лютого 2025 року відмовилась від договору про відступлення права вимоги. 
Апеляційний суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки   ОСОБА_2 , яка набула права кредитора від залученого судом ТОВ «ФК «Карточка плюс», яке в судовому порядку ще не набуло право сторони виконавчого повадження, оскільки відповідна заява судом не була розглянуто, відповідне судове рішення не було прийнято. Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2022 року заяву ТОВ «ФК «Карточка плюс» про заміну ТОВ «ФК «Карточка плюс»на правонаступника -    ОСОБА_2  залишено без задоволення. 
До заяви   ОСОБА_2  не було додано належним чином засвідчені копії договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки № PML 701/1104/2007, укладеного 09 квітня 2020 року між ТОВ «Фінансова компанія « Карточка плюс» та   ОСОБА_2 , з усіма змінами, додатками, доповненнями та актами прийому-передачі документації, актами прийому-передачі оригіналу договору забезпечення, договору забезпечення разом з усіма змінами та доповненнями до них, а також всіх документів, які засвідчують права, що передаються новому кредитору ОСОБА_2 , та платіжних документів, що підтвержують сплату ОСОБА_2 винагороди на користь ТОВ «Фінансова компанія «Карточка плюс». 
Судом не враховані висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10, від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20, про те, що для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника; суд має перевірити дотримання сторонами умов договору відступлення права вимоги, з якими вони пов`язували факт переходу права вимоги до боржника, з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Суд першої інстанції залишив поза увагою те, що заява ОСОБА_2 була подана з порушенням норм статті 183 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) без надання доказів надсилання такої заяви іншим учасникам справи.
03 листопада 2020 року Печерським районним судом м. Києва було відкрито провадження в справі № 757/42929/20-ц за позовом ОСОБА_1  до   ОСОБА_2 , ТОВ «ФК «Карточка плюс» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги. Із зазначеними договорами відповідачі  ОСОБА_1 як боржника не ознайомили, про зміну кредитора у зобов`язанні належним чином не повідомили, а її вимоги про надання документів, які підтверджують їх права кредитора,залишили без задоволення, почавши процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. 
Суд не отримав докази, що були витребувані ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2021 року про витребування доказів, які не були досліджені, однак мають вирішальне значення для цієї справи.
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання новим кредитором своїх зобов`язань за договором.
Харківський апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги та прийняв рішення про заміну стягувача, про що заявниця не просила. 
Позиція інших учасників справи
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
27 грудня 2007 року між Закритим акціонерним товариством (далі - ЗАТ) «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-701/1104/2007 на суму 100 тис. доларів США з метою придбання нерухомого майна.
21 грудня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до пункту 3.1 якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до договору), а ТОВ «ОТП Факторинг України» приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду.
Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 19 січня  2016 року стягнуто солідарно з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі: за кредитом- 92 543,2 доларів США, що еквівалентно 1 081 830,59 грн; за процентами - 4 663,59 доларів США, що еквівалентно 54 517,36 грн та пені - 4 149 886,92 грн. 
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості скасовано та в задоволенні позову в цій частині відмовлено. Рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 змінено в частині суми стягнення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі: за тілом кредиту - 1 081 830, 59 грн, за процентами - 54 517,36 грн та за пенею - 1 136 347,95 грн.
Постановою Верховного Суду від 04 грудня 2019 року заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 січня 2016 року в незміненій під час апеляційного перегляду частині та постанову Апеляційного суду Харківської області від 08 червня 2018 року залишено без змін.
30 січня 2020 року на виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист, який пред`явлено до виконання.
У провадженні приватного виконавця Кудряшова Д. В. перебуває виконавче провадження № НОМЕР_1 з виконання виконавчого листа, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова від 30 січня 2020 року в справі № 638/18253/14-ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованості за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № NML-701/1104/2007 за тілом кредиту в розмірі 1 081 830,59 грн, за процентами - 54 517,36 грн, за пенею - 1 136 347,95 грн.
08 квітня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Карточка плюс» укладено договір факторингу.
09 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Карточка плюс» було укладено договори про відступлення на користь ОСОБА_2 прав вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № NML701/1104/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , а також за договором іпотеки № РМЬ-701/1104/2007, посвідченим 27 грудня 2007 року. 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року залучено до участі в справі як правонаступника позивача - ТОВ «ФК «Карточка плюс» замість ТОВ «ОТП Факторинг Україна». 

Позиція Верховного Суду
Касаційне провадження в справі відкрито з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі в справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вивчив матеріали справи, перевірив доводи касаційної скарги та виснував, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Мотиви, якими керується Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно з п`ятою статті 15 Закону України України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII) у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, якою врегульовані питання процесуального правонаступництва.
За частиною першою статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Процесуальне правонаступництво - це перехід процесуальних прав та обов`язків від однієї особи до іншої. Виникнення процесуального правонаступництва безпосередньо пов`язане із переходом матеріальних прав між такими особами. Заміна сторони правонаступником відбувається, як правило, у випадках зміни суб`єкта права або обов`язку у правовідношенні, коли новий суб`єкт права (позивач, відповідач або третя особа) повністю або частково приймає на себе права чи обов`язки попередника. Для настання процесуального правонаступництва потрібно встановити факт переходу до особи матеріальних прав попередника (постанова Великої Палати Верховного Суду від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20).
Процесуальне правонаступництво (стаття 55 ЦПК України) є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальних правовідносинах її правонаступником). Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку із вибуттям особи зі спірних матеріальних правовідносин.
Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Законодавство передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі статтею 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Вчинення правочинів, наслідком яких є заміна особи в окремому зобов`язанні через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги), є різновидом переходу до особи прав у матеріальних правовідносинах. Унаслідок такої заміни кредитора в матеріальних правовідносинах відбувається його заміна на іншу особу і в процесуальних правовідносинах у визначених законом випадках.
Згідно із вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії судового процесу.
Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і негрошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання;  5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.
У постанові Верховного Суду вскладі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16зазначено, що, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має керуватися принципом правомірності цього правочину, надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Судове рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Заміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.
Заявниця в касаційній скарзі посилається на те, що судом не враховані висновки, викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10, від 10 вересня 2025 року в справі  № 369/13444/20, про те, що для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи- правонаступника; суд має перевірити дотримання сторонами умов договору відступлення права вимоги, з якими вони пов`язували факт переходу права вимоги до боржника, з`ясувати, чи загалом належало первісному кредиторові право вимоги до боржника станом на момент його відступлення, перевірити чинність вимоги на час звернення до суду з відповідною заявою, а також дослідити, чи закон не встановлює заборони на відступлення права вимоги у конкретних правовідносинах.
Висновки апеляційного суду в цій справі узгоджуються з наведеними постановами Великої Палати Верховного Суду, з огляду на таке. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 2-7763/10 (провадження № 14-197цс21) сформульовано висновок про те, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора. Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором(постанова Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 02 березня 2026 року в справі № 2-3467/12). 
У цій справі встановлено, що 27 грудня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МL-701/1104/2007 на суму 100 тис. доларів США з метою придбання нерухомого майна.
21 грудня 2012 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено договір факторингу, відповідно до пункту 3.1 якого ПАТ «ОТП Банк» продає (переуступає) ТОВ «ОТП Факторинг України» права на кредитний портфель, який включає у себе кредитні договори (перелік яких міститься у додатку 1 до договору), а ТОВ «ОТП Факторинг України» приймає такий кредитний портфель та зобов`язується сплатити на користь ПАТ «ОТП Банк» винагороду.
08 квітня 2020 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Карточка плюс» укладено договір факторингу № 08/04/2020, за яким на користь ТОВ «ФК «Карточка плюс» передано, зокрема, право вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № NML701/1104/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , а також за договором іпотеки № РМЬ-701/1104/2007, посвідченим 27 грудня 2007 року. 
09 квітня 2020 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ФК «Карточка плюс» було укладено договори про відступлення на користь ОСОБА_2 прав вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № NML701/1104/2007, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , а також за договором іпотеки № РМЬ-701/1104/2007, посвідченим 27 грудня 2007 року. 
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Матеріали справи містять належним чином завірені копії договору факторингу від 08 квітня 2020 року № 08/04/2020 між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ТОВ «ФК «Карточка плюс», договору про відступлення ТОВ «ФК «Карточка плюс» на користь ОСОБА_2 прав вимоги за кредитним договором від 09 квітня 2020 року, акти приймання-передачі документації за цими договорами та платіжні інструкції про повний розрахунок за придбання права вимоги (т. 6 справи по суті спору, а. с. 35, 37-43; т. 1 справи про заміну сторони виконавчого провадження, а. с. 3-7). 
Це спростовує доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що до заяви   ОСОБА_2  не було додано належним чином засвідчені копії договору відступлення прав вимоги, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин здійснення повної оплати за договором відступлення на час або після його укладення, тобто доказів, які б підтверджували належність виконання новим кредитором своїх зобов`язань за договором. 
Крім того, ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27 грудня 2023 року, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від  19 березня 2025 року, до участі всправі по суті позовних вимог залучено ТОВ «ФК «Карточка плюс» як правонаступника ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто встановлено матеріальне правонаступництво між цими юридичними особами, зокрема підтверджено статус ТОВ «ФК «Карточка плюс» як кредитора ОСОБА_1 , у якого право вимоги придбала  ОСОБА_2 .
Встановивши, що на підставі договору про відступлення прав вимоги (цесія)від 09 квітня 2020 року від ТОВ «ФК «Карточка плюс»до  ОСОБА_2 перейшлоправо вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року  № ML-701/1104/2007, що укладений з   ОСОБА_1 , апеляційний суд зробив правильний висновокпро наявність підстав для заміни стягувача виконавчого провадження його правонаступником.
Закон № 1404-VIII та стаття 55 ЦПК України не потребують залучення кожного правонаступника сторони виконавчого провадження в межах ланцюга матеріального правонаступництва, оскільки це призведе до правової невизначеності щодо конкретної особи стягувача, на користь якого державний виконавець має виконати рішення. 
Доводи касаційної скарги про те, що ТОВ «ФК «Карточка плюс» не набуло самостійного права сторони виконавчого повадження, а тому  ОСОБА_2 не можна залучити правонаступником, є помилковим тлумаченням Закону № 1404-VIII та статті 55 ЦПК України. 
Не впливають на правильність висновків апеляційного суду й доводи касаційної скарги про те, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова  від 06 грудня 2022 року заяву ТОВ «ФК «Карточка плюс» про заміну ТОВ «ФК «Карточка плюс» на правонаступника -   ОСОБА_2  уже залишено без задоволення. 
Ухвала Дзержинського районного суду м.Харкова від 06 грудня 2022 року постановлена за попереднього епізоду звернення щодо заміни стягувача у виконавчому провадженні. Відмова в задоволенні такої заяви через ненадання доказів переходу права вимоги не позбавляє сторін права повторно звернутися з відповідною заявою та доказами на підтвердження її вимог, що й було зроблено  ОСОБА_2  у грудні 2023 року. 
Заявниця також посилається на те, що суд не отримав докази, витребувані ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 13 жовтня 2021 року. Однак ця ухвала була постановлена за (попереднього) розгляду заяви ТОВ «ФК «Карточка плюс» про заміну ТОВ «ФК «Карточка плюс» на правонаступника -   ОСОБА_2 . 
Тобто в межах розгляду питання про заміну сторони виконавчого провадження, ініційованого   ОСОБА_2 у грудні 2023 року, клопотання про витребування доказів заявницею не заявлялося. 

Стосовно інших доводів необхідно зазначити таке. 
У постанові від 15 вересня 2022 року в справі № 910/12525/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що оцінка договору відступлення прав вимоги на предмет суперечності приписам законодавства під час вирішення судом заяви про заміну сторони провадження є обмеженою та має узгоджуватися з презумпцією правомірності правочину, закріпленою в статті 204 ЦК України. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, допоки ця презумпція не буде спростована на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року в справі № 2-383/2010).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20 наголосила, що спростування презумпції правомірності правочину відбувається лише у двох випадках: 1) коли недійсність правочину прямо визначена імперативним приписом закону (у разі його нікчемності); 2) якщо правочин оспорений у судовому порядку та визнаний недійсним на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.
В інших випадках діє презумпція правомірності правочину, а також застосовується принцип його тлумачення favor contractus, за змістом якого всі сумніви щодо дійсності, чинності та виконуваності договору (правочину) суд повинен тлумачити на користь його дійсності, чинності та виконуваності.
У постанові від 17 січня 2020 року в справі № 916/2286/16 (на яку посилається заявник у касаційній скарзі) Об`єднана палата Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду сформулювала висновок про те, що суд має вирішувати питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником, якщо немає обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, з огляду на принцип правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих на обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.
Велика Палата Верховного Суду підтримала зазначений висновок в постанові від 10 вересня 2025 року в справі № 369/13444/20 та наголосила на тому, що під час розгляду заяви про заміну стягувача у виконавчому листі (сторони виконавчого провадження, сторони у справі) суд не може виходити за межі вирішуваного процесуального питання та констатувати (встановлювати) недійсність договору відступлення прав вимоги, який не є нікчемним (недійсним згідно з приписом закону) або не визнаний судом недійсним за наслідками вирішення відповідного спору.
Недійсними у встановленому законом порядку договори відступлення прав вимоги за кредитним договором від 27 грудня 2007 року № ML-701/1104/2007 не визнавалися, тому до них є застосовною презумпція правомірності правочину.
Справа№ 757/42929/20-ц за позовом ОСОБА_1  до   ОСОБА_2 ,  ТОВ «ФК «Карточка плюс» про визнання недійсними договорів відступлення права вимоги по суті не розглянута. 
Безпідставними є доводи заявниці про те, що із зазначеними договорами відповідачі її як боржника не ознайомили, про зміну кредитора у зобов`язанні належним чином не повідомили, оскільки відповідно до частини першої  статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Касаційна скарга мотивована також тим, що суд першої інстанції розглянув справу без належного повідомлення та участі  ОСОБА_3 .  
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
ОСОБА_1 посилається на порушення прав іншого учасника справи ( ОСОБА_3 ) неповідомленням про час і місце розгляду справи, а не своїх, що виключає пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України як підставу скасування оскаржуваногосудового рішення.

Доводи касаційної скарги проте, що заява ОСОБА_2 була подана з порушенням норм статті 183 ЦПК Українибез надання доказів надсилання такої заяви іншим учасникам справи, спростовуються поштовими відправленнями, зокрема й на адресу ОСОБА_1 , що підшиті до справи з конвертом на адресу суду (т. 1 справи про заміну сторони виконавчого провадження, а. с. 8).

Також заявниця посилається на те, що на момент прийняття постанови апеляційного суду ОСОБА_2 за відповідним правочином 13 лютого 2025 року відмовилась від договору про відступлення права вимоги. 

У матеріалах справи правочин про відмову ОСОБА_2 від договору відступлення прав вимоги відсутній. Ні такий договір, ні доводи про його існування не були предметом оцінки судами, тому касаційний суд відповідно до статті 400 ЦПК України не може залучати нові докази та оцінювати їх. 

Стосовно посилань у касаційній скарзі на те, що апеляційний суд вийшов за межі доводів апеляційної скарги та прийняв рішення про заміну стягувача, про що заявниця не просила, необхідно вказати, що реалізація апеляційним судом за результатами розгляду апеляційної скарги повноважень, визначених статтею 374 ЦПК України, не є порушенням меж розгляду справи судом апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), оскільки право застосувати будь-який із зазначених наведеною нормою результатів є правом суду відповідно до прямої вказівки процесуального закону. 
Інші доводи касаційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути самостійною підставою скасування оскаржуваного судового рішення.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення- без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мици Юрія Вікторовича залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Ситнік
В. М. Ігнатенко 
І. М. Фаловська