ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 480/7776/24
адміністративне провадження № К/990/21579/26 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Блажівської Н.Є.,
суддів: Білоуса О.В., Желтобрюх І.Л.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області 
на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року (суддя: Глазько С.М.)
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року (судді: Ральченко І.М., Катунов В.В., Подобайло З.Г.)
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" 
до Головного управління ДПС у Сумській області 
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ
1. ІСТОРІЯ СПРАВИ
1.1. Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" (далі також - Позивач, ТОВ "Білопільський елеватор") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Сумській області (далі також - Відповідач, ГУ ДПС) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13 травня 2024 року № 629218282314 (далі також - ППР).
На обґрунтування позовних вимог Позивач зазначав, що компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED є резидентами Республіки Кіпр та бенефіціарними (фактичними) власниками доходу у вигляді процентів, що підтверджується відповідними сертифікатами податкового резидентства, виданими компетентним органом Республіки Кіпр.
Позивач наголошував, що кредитні договори та договори про реструктуризацію є чинними, а зазначені нерезиденти є законними власниками прав вимоги за відповідними зобов`язаннями, а не агентами, номінальними утримувачами чи посередниками.
Крім того, Позивач стверджував, що висновки контролюючого органу щодо наявності у вказаних компаній статусу так званих "транзитних" (кондуїтних) компаній не ґрунтуються на належних, допустимих та достатніх доказах, а мають характер припущень. Зокрема, на думку Позивача, Відповідачем не було враховано фінансову звітність нерезидентів, а також обставини подальшого використання ними отриманих коштів.
Відтак Позивач вважав, що застосування ставки податку у розмірі 2 відсотків відповідно до положень Конвенції між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи (далі - Конвенція) було правомірним, тоді як висновки контролюючого органу про необхідність оподаткування таких виплат за ставкою 15 відсотків є безпідставними.
1.2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Сумський окружний адміністративний суд рішенням від 25 грудня 2025 року адміністративний позов ТОВ "Білопільський елеватор" задовольнив, визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 13 травня 2024 року № 629218282314.
Ухвалюючи зазначене рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність тверджень контролюючого органу щодо відсутності у компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED статусу бенефіціарних (фактичних) отримувачів доходу. Суд зазначив, що Відповідач підійшов до оцінки критеріїв бенефіціарного володіння формально, а його висновки ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними і допустимими доказами.
Другий апеляційний адміністративний суд постановою від 15 квітня 2026 року апеляційну скаргу ГУ ДПС залишив без задоволення, а рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року - без змін.
Погодившись із висновками суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив про наявність у Позивача правових підстав для застосування у 2017- 2019 роках ставки податку у розмірі 2 відсотків відповідно до положень Конвенції між Урядом України та Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування, з огляду на наявність належних сертифікатів податкового резидентства та підтвердження статусу бенефіціарного власника доходу.
Апеляційний суд також констатував, що висновки контролюючого органу про те, що зазначені кіпрські компанії були лише проміжною (транзитною) ланкою у структурі руху коштів до Кайманових Островів, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду та спростовуються матеріалами справи.
Крім того, суди попередніх інстанцій наголосили, що сам по собі факт укладення договорів про реструктуризацію у грудні 2016 року та листопаді 2018 року не свідчить про відсутність у нерезидентів статусу бенефіціарних власників процентного доходу у спірний період. Суди зазначили, що контролюючим органом не надано доказів існування у зазначених нерезидентів юридичних чи договірних зобов`язань щодо подальшого перерахування отриманих процентних доходів іншим особам, тоді як Позивачем надано докази самостійного здійснення такими компаніями господарської діяльності та несення ними відповідних економічних ризиків.

2. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Товариство з обмеженою відповідальністю "Білопільський елеватор" (код ЄДРПОУ 35943861) зареєстроване як юридична особа 19 червня 2008 року Білопільською районною державною адміністрацією Сумської області та перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС як платник податків, у тому числі податку на прибуток підприємств.
Основним видом діяльності Позивача є складське господарство. Серед інших видів діяльності, зокрема, післяурожайна діяльність, оптова торгівля зерном, необробленим тютюном, насінням і кормами для тварин.
Учасником Позивача з найбільшою часткою у статутному капіталі (99,90 %) є Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОБІЛДІНВЕСТ".
Позивач входить до складу транснаціональної інвестиційної групи NCH, до якої, зокрема, входять:
- компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" (ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED);
- компанія "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" (AMARISTA LIMITED);
- компанія "АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД" (AGRO DEVELOPMENT (UKRAINE) LIMITED);
- компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED ("АГРОПРОСПЕРІС 2 ЛІМІТЕД");
- компанія ALLIS ENTERPRISES LIMITED("ЕЛЛІС ЕНТЕРПРАЙЗИС ЛІМІТЕД").
09 липня 2008 року Позивач та компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" уклали кредитний договір № LA-22-08 (далі - Кредитний договір 2008 року), відповідно до якого "Кредитор [компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД"] передає Позичальнику [Позивачу] у тимчасове користування грошові кошти (далі - Кредит) для поповнення обігових коштів та налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується використати Кредит на поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності, повернути Кредитору на умовах цього договору таку саму суму Кредиту та сплатити Кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума Кредиту становить 2 500 000,00 дол. США (два мільйони п`ятсот тисяч доларів США). Розмір процентної ставки за користування Кредитом становить 11 % річних, виходячи з 365 календарних днів у році".
У подальшому, у зв`язку з укладенням 01 грудня 2016 року Договору про реструктуризацію між компаніями "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД", "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" та AGROPROSPERIS 2 LIMITED , компанію "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" було замінено новим кредитором - компанією AGROPROSPERIS 2 LIMITED , зареєстрованою в Республіці Кіпр.
Компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED була кредитором за Кредитним договором 2008 року протягом 2017- 2018 років. У подальшому, у зв`язку з укладенням 27 листопада 2018 року Договору про реструктуризацію між компаніями "АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД", AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED", компанію AGROPROSPERIS 2 LIMITED було замінено новим кредитором - компанією ALLIS ENTERPRISES LIMITED", зареєстрованою в Республіці Кіпр.
При цьому суму Кредиту було збільшено до 6 500 000,00 дол. США. Процентну ставку було зменшено з 11 % річних до 9,8 % річних, а в подальшому - до 3 % річних. Крім того, Позивача було замінено на Товариство з обмеженою відповідальністю "АГРОДАР-БАР".
15 квітня 2010 року Позивач та компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" уклали кредитний договір № LA-32-10 (далі - Кредитний договір 2010 року), відповідно до пунктів 1.1- 1.3 якого "Кредитор [компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД"] передає Позичальнику [Позивачу] у тимчасове користування грошові кошти (далі - Кредит) для поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності Позичальника, а Позичальник зобов`язується використати Кредит на поповнення обігових коштів і налагодження фінансово-господарської діяльності, повернути Кредитору на умовах цього Договору таку саму суму Кредиту та сплатити Кредитору проценти за користування Кредитом. Загальна сума Кредиту становить 3 000 000,00 дол. США (три мільйони доларів США). Розмір процентної ставки за користування Кредитом становить 11 % річних, виходячи з 365 календарних днів у році".
У подальшому, у зв`язку з укладенням 01 грудня 2016 року Договору про реструктуризацію між компаніями "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД", "АМАРІСТА ЛІМІТЕД" та AGROPROSPERIS 2 LIMITED , компанію "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" було замінено новим кредитором - компанією AGROPROSPERIS 2 LIMITED , зареєстрованою в Республіці Кіпр.
Компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED була кредитором за Кредитним договором 2010 року протягом 2017- 2018 років. Після укладення 27 листопада 2018 року Договору про реструктуризацію між компаніями "АГРО ДЕВЕЛОПМЕНТ (ЮКРЕЙН) ЛІМІТЕД", AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED компанію AGROPROSPERIS 2 LIMITED було замінено новим кредитором - компанією ALLIS ENTERPRISES LIMITED", зареєстрованою в Республіці Кіпр.
При цьому суму Кредиту було змінено на 4 921 583,85 дол. США, а процентну ставку зменшено з 11 % річних до 9,8 % річних.
Протягом 2017- 2018 років Позивач здійснював виплату доходу на користь нерезидента - компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED - у вигляді процентів за Кредитними договорами: за 2017 рік - 47 737 418 грн; за 2018 рік - 14 967 295 грн.
Також протягом 2019 року Позивач здійснював виплату доходу на користь нерезидента - компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED- у вигляді процентів за Кредитними договорами в розмірі 22 281 311 грн.
При виплаті такого доходу Позивач застосовував зменшену ставку оподаткування податком на доходи нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2 % на підставі Конвенції.
Враховуючи викладене, Позивачем було нараховано та сплачено такі суми податку на доходи нерезидента із джерелом їх походження з України: за 2017 рік - 954 748 грн; за 2018 рік - 299 346 грн; за 2019 рік - 445 626 грн.
За результатами проведеної Відповідачем перевірки Позивача 8 квітня 2024 року складено акт № 4089/18-28-23-14/35943861, згідно з висновками якого ТОВ "Білопільський елеватор" порушено вимоги пункту 103.2 статті 103, підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України (далі також - ПК України) та статті 11 Конвенції, внаслідок чого, за висновками контролюючого органу, підприємством не утримано та не сплачено до бюджету податок з доходів нерезидентів на загальну суму 16 433 483 грн, з яких за 2017 рік - 10 562 338 грн, за 2018 рік - 3 064 978 грн, за 2019 рік - 2 806 167 грн.
Згідно з актом перевірки Позивач у перевіряємому періоді здійснював виплату процентів за кредитними договорами № LA-22-08 від 09 липня 2008 року та № LA-32-10 від 15 квітня 2010 року на користь компаній-нерезидентів AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED.
Контролюючий орган установив, що загальна сума виплачених процентів за 2017- 2019 роки становила 4 596 481,75 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 123 883 180,30 грн, з яких у 2017 році виплачено 79 623 777,06 грн, у 2018 році - 23 105 225,56 грн, у 2019 році - 21 154 177,69 грн.
Під час здійснення зазначених виплат Позивач утримував податок за ставкою 2 відсотки, посилаючись на пункт 2 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування, та сплатив до бюджету загалом 2 528 230,83 грн податку.
Висновки акта перевірки про порушення Позивачем вимог податкового законодавства ґрунтуються, зокрема, на інформації та копіях документів, отриманих ДПС України в межах міжнародного обміну податковою інформацією від Міністерства фінансів Республіки Кіпр як компетентного органу цієї держави.
Як зазначено в акті перевірки, контролюючим органом використано інформацію, надану листами компетентного органу Республіки Кіпр від 18 січня 2021 року № 3.10.43.2/AV.216 P.822, від 22 лютого 2021 року № 3.10.43.2/AV.225 P.848, від 18 червня 2018 року № TD 3.10.43.2/AV.150 P.634 та від 11 травня 2023 року № 3.10.43.2/AV.268 P.972.
На підставі аналізу зазначених матеріалів контролюючий орган дійшов висновку, що компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED не були фактичними (бенефіціарними) отримувачами процентного доходу, виплаченого Позивачем, а виконували функції проміжних (транзитних) компаній. При цьому, на думку Відповідача, фактичним (бенефіціарним) власником такого доходу було партнерство з обмеженою відповідальністю NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові Острови).
Щодо компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED контролюючий орган зазначив, що вона була зареєстрована 27 жовтня 2016 року, а вже 01 грудня 2016 року на підставі тристоронньої угоди про реструктуризацію набула права вимоги за кредитним портфелем українських підприємств від компанії ATS Agribusiness Investments Limited.
Згідно з висновками акта перевірки, AGROPROSPERIS 2 LIMITED не мала власних ресурсів для здійснення кредитування, оскільки фінансування її діяльності забезпечувалося шляхом випуску привілейованих акцій, які передавалися компанії AMARISTA LIMITED (Республіка Кіпр), тоді як остання отримувала фінансування від партнерства NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові Острови).
Контролюючий орган також послався на відсутність у AGROPROSPERIS 2 LIMITED достатніх ресурсів для провадження самостійної господарської діяльності, зокрема власного персоналу, а також на обставини, які, на його думку, свідчили про здійснення фактичного управління діяльністю компанії особами, пов`язаними з групою AGROPROSPERIS та NCH Capital Inc.
Крім того, за результатами аналізу фінансової звітності AGROPROSPERIS 2 LIMITED контролюючий орган встановив, що основним джерелом доходу компанії були проценти за позиками, наданими українським підприємствам, а податкове навантаження у Республіці Кіпр суттєво зменшувалося за рахунок застосування механізму Notional Interest Deduction (NID).
Також в акті перевірки зазначено, що кошти, отримані AGROPROSPERIS 2 LIMITED у вигляді процентного доходу, надалі спрямовувалися компанії AMARISTA LIMITED шляхом викупу привілейованих акцій, що підлягали погашенню. На думку контролюючого органу, такі кошти в подальшому перераховувалися на користь NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові Острови), що, за висновком Відповідача, свідчить про виконання AGROPROSPERIS 2 LIMITED функції проміжної (транзитної) компанії, а не фактичного (бенефіціарного) отримувача доходу.
Щодо компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED контролюючий орган дійшов аналогічних висновків.
Зокрема, в акті перевірки зазначено, що у грудні 2018 року ALLIS ENTERPRISES LIMITED набула права вимоги за кредитними договорами від AGROPROSPERIS 2 LIMITED в обмін на випуск привілейованих акцій. На думку Відповідача, отримані від Позивача процентні доходи надалі перераховувалися на користь AGROPROSPERIS 2 LIMITED шляхом викупу власних привілейованих акцій, а в подальшому спрямовувалися за ланцюгом компаній до NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові Острови).
Крім того, контролюючий орган послався на дані фінансової звітності ALLIS ENTERPRISES LIMITED за 2019 рік, які, на його думку, свідчать про незначний рівень оподаткування доходів компанії у Республіці Кіпр порівняно з податком, утриманим в Україні.
З огляду на наведені обставини Відповідач дійшов висновку, що ALLIS ENTERPRISES LIMITED, так само як і AGROPROSPERIS 2 LIMITED, не була фактичним (бенефіціарним) отримувачем процентного доходу, а виконувала функції проміжної (транзитної) компанії у структурі руху коштів на користь NCH Agribusiness Partners LP.
На підставі наведених обставин контролюючий орган дійшов висновку, що компанії AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED не були фактичними (бенефіціарними) отримувачами процентного доходу, оскільки не мали можливості самостійно визначати подальшу економічну долю отриманих коштів та були пов`язані зобов`язаннями щодо їх подальшого перерахування іншим особам. На думку Відповідача, зазначені компанії виконували функції проміжних (кондуїтних) ланок у структурі руху коштів, а тому не мали права на застосування переваг, передбачених Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування.
У зв`язку з цим контролюючий орган вважав, що доходи, виплачені Позивачем на користь зазначених нерезидентів, підлягали оподаткуванню за ставкою 15 відсотків відповідно до підпункту 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 Податкового кодексу України.
На підставі зазначених висновків ГУ ДПС у Сумській області 13 травня 2024 року прийняло податкове повідомлення-рішення № 629218282314, яким ТОВ "Білопільський елеватор" визначено грошове зобов`язання з податку на доходи нерезидентів (податку на прибуток іноземних юридичних осіб) у загальному розмірі 20 541 855 грн, з яких 16 433 483 грн становить основне податкове зобов`язання та 4 108 372 грн - штрафні (фінансові) санкції.
Не погодившись із зазначеним податковим повідомленням-рішенням, Позивач скористався процедурою адміністративного оскарження та звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.
Рішенням ДПС України № 22386/6/99-00-06-01-02-06 від 23 липня 2024 року скаргу ТОВ "Білопільський елеватор" залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін. Вказане рішення отримано Позивачем 30 липня 2024 року.
3. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
3.1. Доводи Відповідача (особи, яка подала касаційну скаргу)
Відповідач не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій та як підстави касаційного оскарження визначає пункти 1 та 4 частини четвертої статті 328 КАС України.
Відповідач стверджує, що суди першої та апеляційної інстанції застосували пункт 103.2 статті 103, підпункт 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2025 року у справі № 160/18691/23, від 18 березня 2025 року у справі № 500/1744/24, від 2 квітня 2024 року у справі № 826/6241/17, від 5 грудня 2023 року у справі № 804/3765/16 та від 22 квітня 2021 року у справі № 640/8578/19, від 06 січня 2026 року у справі № 120/6780/24, від 21 жовтня 2025 року у справі № 500/4405/24 та від 11 березня 2026 року у справі № 500/3927/24.
За твердженням Відповідача у зазначених справах, які стосувалися подібних правовідносин за участю компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED та AGROPROSPERIS 1 LIMITED, Верховний Суд звертав увагу на необхідність повного та всебічного дослідження фактичних обставин щодо джерел походження коштів, подальшого руху отриманих доходів, співвідношення сум, отриманих від українських підприємств та перерахованих іншим особам, а також надання належної оцінки фінансовій звітності нерезидентів, отриманій від компетентних органів Республіки Кіпр.
ГУ ДПС у Сумській області вважає, що під час розгляду цієї справи суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки зазначеним обставинам та доказам, обмежившись висновками про недоведеність позиції контролюючого органу без наведення мотивів відхилення конкретних доводів і доказів Відповідача.
Зокрема, скаржник наголошує, що суди не дослідили значення операцій з викупу привілейованих акцій у контексті руху грошових коштів та передачі доходів, отриманих від українських підприємств, іншим особам, а також не надали належної оцінки фінансовій звітності нерезидентів, яка, на думку контролюючого органу, свідчить про відсутність у них самостійної господарської діяльності на території Республіки Кіпр.
Крім того, Відповідач посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 квітня 2021 року у справі № 640/8578/19, від 05 грудня 2023 року у справі № 804/3765/16 та від 18 березня 2025 року у справі № 500/1744/24, в яких при вирішенні спорів щодо застосування міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування використовувалися положення Коментарів ОЕСР до Модельної конвенції про уникнення подвійного оподаткування.
Крім того, скаржник зазначає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки обставинам проведення реструктуризації кредитного портфеля та її значенню для встановлення фактичного (бенефіціарного) власника процентного доходу.
На думку Відповідача, реструктуризація призвела до зміни структури володіння правами вимоги таким чином, що унеможливила належне дослідження джерел походження коштів, за рахунок яких здійснювалося фінансування українських підприємств, а також характеру правовідносин між учасниками відповідної корпоративної структури.
ГУ ДПС у Сумській області стверджує, що суди не надали належної оцінки доводам щодо відсутності у AGROPROSPERIS 2 LIMITED власних фінансових ресурсів для здійснення кредитування на момент набуття прав вимоги, а також не дослідили, чи змінила проведена реструктуризація фактичний розподіл функцій фінансування у межах групи компаній.
У касаційній скарзі Відповідач фактично стверджує, що компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED не може вважатися бенефіціарним (фактичним) власником процентного доходу, оскільки виконувала функції проміжної (кондуїтної) компанії у структурі руху коштів між українськими позичальниками та NCH Agribusiness Partners LP (Кайманові Острови).
На обґрунтування цієї позиції скаржник посилається на відсутність у AGROPROSPERIS 2 LIMITED власних фінансових ресурсів для кредитування українських підприємств, фінансування її діяльності за рахунок коштів пов`язаних осіб, а також подальше спрямування отриманих від українських підприємств коштів на користь інших компаній групи.
Крім того, ГУ ДПС у Сумській області зазначає про обмежену економічну присутність компанії у Республіці Кіпр, відсутність самостійної господарської діяльності поза межами операцій з фінансування українських підприємств, а також незначний рівень її податкового навантаження у зазначеній юрисдикції.
Також скаржник вважає, що використання механізму викупу привілейованих акцій, внутрішньогрупових розрахунків та інших фінансових інструментів свідчить про подальше перерахування отриманих доходів пов`язаним особам і відсутність у компанії можливості самостійно визначати економічну долю таких коштів.
У зв`язку із наведеним Відповідач наполягає, що суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки зазначеним обставинам та дійшли передчасного висновку про наявність у AGROPROSPERIS 2 LIMITED статусу бенефіціарного (фактичного) власника доходу для цілей застосування Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування.
Також скаржник посилається на відсутність у AGROPROSPERIS 2 LIMITED достатньої економічної присутності у Республіці Кіпр та самостійності у здійсненні господарської діяльності. На думку Відповідача, управління діяльністю компанії мало формальний характер, тоді як фактичний контроль за її діяльністю здійснювався пов`язаними особами за межами Республіки Кіпр.
Крім того, ГУ ДПС у Сумській області стверджує, що компанія AGROPROSPERIS 2 LIMITED була включена до структури фінансування українських підприємств переважно з метою отримання переваг, передбачених Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування. У зв`язку із цим скаржник наголошує, що за відсутності кіпрських компаній у відповідному ланцюгу фінансування такі податкові переваги не могли б бути застосовані.
Посилаючись на практику Верховного Суду та підходи, сформовані у практиці Суду Європейського Союзу щодо концепції бенефіціарного власника доходу та заборони зловживання перевагами міжнародних договорів, Відповідач зазначає, що податкові преференції можуть застосовуватися лише до особи, яка є фактичним отримувачем доходу та здійснює реальний контроль над ним.
На думку скаржника, суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наведеним обставинам та не перевірили доводи контролюючого органу щодо штучного характеру структури фінансування і використання кіпрських компаній для отримання переваг міжнародного договору.
В межах даної справи, на переконання Відповідача, компанією транзитером є AGROPROSPERIS 2 LIMITED, а кінцевим бенифіціарним власником по ланцюгу є NCH New Europe Property Fund LP (Кайманові Острови). Відсутні докази, що вказаний контрагент Позивача, незважаючи на відсутність між ними договірних норм щодо обов`язку транзитного перерахування коштів компанії іншої (третьої) держави, виконував інші операції (окрім перерахування в тих же розмірах, в яких отримував як позичальник від інших боржників (українських підприємств) проценти за надані кредити), які би свідчили про ведення реальної господарської діяльності на території Республіки Кіпр, внаслідок якої би отримував доходи у цій державі. Його фінансові звіти підтверджують відсутність набуття іншого виду доходу, окрім перерахованих з України процентів та тіла наданих ним кредитів. Попередньо, джерелом отримання коштів для надання ним кредитів будь-яким підприємствам стали не набуті внаслідок виконання господарської діяльності, тобто, за його власні кошти, а кошти його засновників, зареєстрованих в інших державах. Тож з Республікою Кіпр його пов`язує лише місце реєстрації.
У касаційній скарзі ГУ ДПС у Сумській області просить скасувати рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ТОВ "Білопільський елеватор" відмовити повністю.
4. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
4.1. Оцінка доводів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій
Верховний Суд, обговоривши доводи касаційної скарги, переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, звертає увагу на таке. 
Відповідно до статті 3 ПК України податкове законодавство України складається з Конституції України; цього Кодексу; Митного кодексу України та інших законів з питань митної справи у частині регулювання правовідносин, що виникають у зв`язку з оподаткуванням митом операцій з переміщення товарів через митний кордон України (далі - законами з питань митної справи); чинних міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування; нормативно-правових актів, прийнятих на підставі та на виконання цього Кодексу та законів з питань митної справи; рішень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з питань місцевих податків та зборів, прийнятих за правилами, встановленими цим Кодексом.
Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Згідно з пунктами 103.1, 103.2, 103.3 статті 103 ПК України застосування правил міжнародного договору України здійснюється шляхом звільнення від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України, зменшення ставки податку або шляхом повернення різниці між сплаченою сумою податку і сумою, яку нерезиденту необхідно сплатити відповідно до міжнародного договору України.
Особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Застосування міжнародного договору України в частині звільнення від оподаткування або застосування пониженої ставки податку дозволяється тільки за умови надання нерезидентом особі (податковому агенту) документа, який підтверджує статус податкового резидента згідно з вимогами пункту 103.4 цієї статті.
Бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні, вважається особа, що має право на отримання таких доходів.
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не може бути юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або є тільки посередником щодо такого доходу.
Підпунктами 141.4.1, 141.4.2 пункту 141.4 статті 141 ПК України передбачено, що доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами, зокрема, є проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3-141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр укладено Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків та доходів від 08 листопада 2012 року, яка ратифікована - 04 липня 2013 року, дата набрання чинності для України - 7 серпня 2013 року.
Статтею 11 Конвенції передбачено, що проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись в цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів. Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави, податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів.
Докладне визначення терміну "бенефіціарний власник" наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.
Відповідно до пункту 9 Коментарів до статті 11, вимогу щодо бенефіціарного власника додано до пункту другого статті 11 для того, щоб роз`яснити значення слів "і сплачуються резиденту", які використовуються в пункті 1. Зрозумілим є той факт, що країна джерела не зобов`язана поступатись у праві оподатковувати проценти на тій лише підставі, що проценти були сплачені саме резиденту Держави, з якою укладено міжнародний договір. Термін "фактичний власник доходу" використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.
Пільга або звільнення від оподаткування по будь-якому із видів доходу, що надається Державою, з якої походить дохід, резиденту іншої Договірної держави з метою уникнення повністю або частково подвійного оподаткування, яке може виникнути у зв`язку із повторним оподаткуванням такого доходу Державою резиденства. Коли цей вид доходу отримує резидент Договірної Держави, що діє як агент чи номінальний отримувач, надання Державою, з якої походить дохід, такої пільги або звільнення виключно на підставі статусу безпосереднього отримувача доходу як резидента іншої Договірної Держави буде суперечити цілям та завданням Конвенції. Безпосередній отримувач в цій ситуації кваліфікуватиметься як резидент, однак цей статус не призводить до потенційного подвійного оподаткування, оскільки отримувач не розглядається як власник доходу для цілей оподаткування в Державі резиденства. Надання державою, з якої походить дохід, пільги або звільнення від оподаткування також буде суперечити цілям та завданням Конвенції, якщо резидент Договірної Держави, не використовуючи такі інструменти, як агентування або номінальної власності, буде діяти як проміжна ланка для іншої особи, котра фактично отримує вигоду від відповідного доходу. Проміжна ланка не може розглядатися як фактичний власник, якщо навіть за свого формального статусу власника, на практиці вона має досить вузькі повноваження щодо такого доходу, що надає можливість її розглядати як просту довірену особу, або управляючу особу, що діє від імені зацікавлених осіб (пункт 10 Коментарів до статті 11).
Отже, Угоди про уникнення подвійного оподаткування не можуть застосовуватися до ситуацій, коли відповідні відносини між резидентом та нерезидентом не пов`язані з фактичним веденням господарської діяльності, а дії учасників цих відносин спрямовані лише на створення зручного (пільгового) податкового режиму. Пільги за міжнародними угодами щодо уникнення подвійного оподаткування повинні відноситися лише до податкового резидента, який є дійсним одержувачем доходу.
Застосування податкових преференцій визнається неправомірним, коли сукупність угод (операцій) дозволяє зробити висновок про те, що основною їхньою метою були виведення доходу з-під оподаткування і формальне здійснення операцій з метою використання переваг за міжнародною угодою.
Результатом такої оцінки може стати перекваліфікація виплати з відповідною зміною режиму оподаткування, а також кваліфікація сукупності угод із застосуванням норм національного законодавства по виведеному з-під оподаткування доходу.
У випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач процентів не вважається бенефіціарним власником, оскільки право отримувача вільно розпоряджатись такими процентами обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок зазвичай випливає з юридичних документів, однак також може з`ясовуватись на підставі фактів та обставин, які вказують, що по суті отримувач процентів не має право вільно розпоряджатись такими процентами.
За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема:
1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;
2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;
3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;
4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;
5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;
6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.
Отже, враховуючи зазначене правове регулювання, колегія суддів Верховного Суду висновує, що право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:
- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Для визначення особи як фактичного отримувача доходу, така особа повинна володіти не тільки правом на отримання доходу, але повинна бути і особою, яка визначає подальшу економічну долю доходу.
Тобто, коли отримувач процентів має право отримувати вигоду та визначати подальшу економічну долю доходу і не пов`язаний договірними або юридичними зобов`язаннями щодо перерахування такого доходу іншій особі, отримувач є бенефіціарним власником доходу.
Передбачені міжнародними договорами пільги зі сплати податку не можуть бути застосовані у випадку, коли нерезидент діє як проміжна ланка в інтересах іншої особи, яка фактично отримує вигоду від доходу. Зокрема, не можуть бути застосовані пільгові ставки податку у випадку, коли дохід (у рамках угоди або серії угод) з джерелом його походження з України виплачується таким чином, що нерезидент (проміжна ланка, яка має вузькі, обмежені повноваження у відношенні доходу), який претендує на отримання пільгової ставки податку з доходів у вигляді роялті, дивідендів, процентів, виплачує весь дохід (його більшу частину) іншому нерезиденту, який би не міг застосувати пільгову ставку у разі, коли б такий дохід виплачувався останньому.
В момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Чинним законодавством не встановлено форми документу, що підтверджує статус контрагента як бенефіціарного власника доходу, та який повинна мати особа на момент проведення виплати.
При вирішенні спорів щодо правомірності формування платниками податків своїх даних податкового обліку, суди повинні враховувати, що відповідно до вимог статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України обов`язок доведення відповідних обставин у спорах між особою та суб`єктом владних повноважень покладається на суб`єкта владних повноважень.
У разі надання контролюючим органом доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать, що платник податків сформував дані податкового обліку необґрунтовано та з порушенням вимог податкового законодавства, або на підставі документів, які містять інформацію, що не відповідає дійсності, платник податків має спростовувати ці доводи.
Спір у справі обумовлений невизнанням контролюючим органом права позивача на застосування зменшеної ставки оподаткування податком з доходів нерезидента із джерелом їх походження з України у розмірі 2% на підставі Конвенції з посиланням на те, що компанія A1L не була бенефіціарним власником процентного доходу, отриманого від Позивача, оскільки, на думку контролюючого органу, здійснювала подальше перерахування процентів. 
Суд зазначає, що при вирішенні справ між пов`язаними особами, де можуть бути наявні механізми податкової оптимізації, судам слід встановити чи є нерезидент бенефіціарним власником доходу (процентів) шляхом послідовного аналізу відповідних критеріїв (ознак), зокрема: нерезидент не повинен бути агентом (номінальним утримувачем); нерезидент має самостійно визначати економічну долю доходу; компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи. У таких спорах має досліджуватися "транзит" коштів компанії-нерезидента, часовий інтервал між укладенням договорів; вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особою-нерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою; хто несе фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту.
Колегія суддів зазначає, що орієнтовні критерії наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР та в подальшому перелік ознак унормований пунктом 103.3 статті 103 Податкового кодексу України (в редакції Закону від 16 січня 2020 року № 466-IX, який набрав чинності 23 травня 2020 року).
Для того щоб нерезидент визнавався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати "транзитну" роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови "Правове регулювання", нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом.
Якісною стороною цього критерію є відсутність кореспондуючого обов`язку передати права на дохід третій особі (самостійне визначення нерезидентом економічної долі доходу).
Кількісний критерій полягає у тому, що компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи (незалежно від способу оформлення такої передачі).
Вказаний критерій передбачає обов`язок контролюючого органу довести співставність, в тому числі арифметичну, операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента - встановити "транзитний" характер компанії-нерезидента за фактичними обставинами, а також дослідити обставини справи відносно господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження.
Аналогічний підхід до застосування відповідних норм права Верховний Суд послідовно висловлював у своїй практиці, зокрема у постановах від 28 жовтня 2025 року у справі № 560/10203/24, від 27 жовтня 2025 року у справі № 120/7999/24 та від 12 серпня 2025 року у справі № 560/12637/24, 17 червня 2026 року у справі № 120/530/24, від 09 червня 2026 року у справі № 520/24819/24, від 2 червня 2026 року у справі №240/9490/24, від 27 травня 2026 року у справі №480/6608/24.
Як установили суди попередніх інстанцій, на підтвердження права на застосування положень Конвенції Позивач надав належним чином оформлені довідки (свідоцтва) про податкове резидентство компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED за відповідні податкові періоди 2017- 2019 років, видані компетентними органами Республіки Кіпр та засвідчені апостилем у встановленому порядку (т. 1, а.с. 143, 146, 149, 152).
Зокрема, поданими документами підтверджується, що компанія "AGROPROSPERIS 2 LIMITED" є податковим резидентом Республіки Кіпр з 27 жовтня 2016 року, а компанія ALLIS ENTERPRISES LIMITED- з 16 травня 2008 року.
Оцінивши зазначені докази, суди дійшли висновку, що вони відповідають вимогам міжнародного та національного законодавства щодо підтвердження статусу податкового резидента нерезидента. При цьому відповідач не заперечував ані факту резидентства зазначених компаній у Республіці Кіпр у спірні періоди, ані належності та допустимості поданих Позивачем довідок, виданих компетентними органами Республіки Кіпр відповідно до вимог пунктів 103.4- 103.5 статті 103 ПК України.
Водночас спір у цій справі виник у зв`язку з невизнанням контролюючим органом права Позивача на застосування передбаченої Конвенцією зниженої ставки оподаткування доходів нерезидентів у вигляді процентів у розмірі 2 %. Підставою для такого висновку відповідач визначив відсутність у компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED статусу бенефіціарних (фактичних) отримувачів процентного доходу, оскільки, на його думку, отримані від Позивача проценти надалі перераховувалися на користь компанії NCH Agribusiness Partners LP (NAP), зареєстрованої на Кайманових Островах.
Оцінюючи наведені доводи та досліджені у справі докази, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що сам по собі факт укладення договорів про реструктуризацію не може свідчити про відсутність у зазначених кіпрських компаній статусу бенефіціарного власника процентного доходу.
Як установлено судами, договором про реструктуризацію від 01 грудня 2016 року функцію фінансування в межах групи було передано компанії "AGROPROSPERIS 2 LIMITED", яка внаслідок цього набула права вимоги до українських компаній групи, у тому числі до Позивача, за кредитними договорами, стороною яких вона стала. Аналогічно за договором про реструктуризацію від 27 листопада 2018 року відповідні права вимоги були передані компанії ALLIS ENTERPRISES LIMITED.
Як констатували суди попередніх інстанцій, Відповідач не надав жодного доказу на підтвердження того, що внаслідок укладення зазначених договорів ці компанії набули статусу агента, номінального утримувача або іншого посередника щодо доходу, отримуваного за кредитними договорами. Так само матеріали справи не містять доказів існування договірних чи інших юридичних зобов`язань, які б покладали на зазначені компанії обов`язок передавати отримані процентні доходи третім особам.
Натомість як Позивачем, так і самими компаніями "AGROPROSPERIS 2 LIMITED" та ALLIS ENTERPRISES LIMITED підтверджено, що останні є власниками прав вимоги за відповідними кредитними договорами, не виступають агентами, номінальними власниками чи посередниками щодо отримуваного доходу та не мають зобов`язань з подальшого перерахування отриманих процентів третім особам.
За таких обставин суди попередніх інстанцій обґрунтовано оцінили посилання контролюючого органу на зміну моделі внутрішньогрупового фінансування як такі, що не є достатніми для висновку про відсутність у компаній AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED статусу бенефіціарних власників процентного доходу, отриманого від Позивача у спірний період.
Крім того, судами попередніх інстанцій установлено, що додатковими угодами № 7 та № 8 до кредитних договорів, а також листами Податкового департаменту Міністерства фінансів Республіки Кіпр від 18 січня 2021 року та 22 лютого 2021 року підтверджується, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED не є агентами, номінальними утримувачами (номінальними власниками) чи посередниками щодо доходу, отримуваного за відповідними кредитними договорами, а виступають власниками прав вимоги за такими договорами та не мають жодних зобов`язань щодо подальшого перерахування отриманих процентів третім особам.
Також судами враховано, що відповідно до управлінських звітів AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED основними видами діяльності зазначених компаній є здійснення інвестиційної діяльності та фінансування пов`язаних осіб, що узгоджується з характером спірних правовідносин та отримуваних ними доходів.
Досліджені судами установчі документи свідчать про наявність у зазначених компаній самостійної корпоративної структури управління. Зокрема, відповідно до статутів управління діяльністю компаній здійснюється рада директорів, наділена широкими управлінськими та розпорядчими повноваженнями, включаючи повноваження щодо укладення договорів, розпорядження корпоративними правами, прийняття рішень стосовно випуску та викупу акцій, а також вирішення інших питань поточної діяльності компаній.
При цьому додаткові угоди до кредитних договорів, укладені після реструктуризації внутрішньогрупового фінансування, підписувалися безпосередньо директорами AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED", а рішення щодо зворотного викупу акцій упродовж 2017- 2019 років приймалися радами директорів цих компаній.
Судами попередніх інстанцій також установлено, що протягом спірного періоду 2017- 2019 років AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED мали місцезнаходження на території Республіки Кіпр, що контролюючим органом не заперечувалося.
При цьому управління діяльністю зазначених компаній здійснювалося через директорів та відповідну корпоративну структуру управління. Як установлено судами, на підставі генеральних договорів про надання послуг здійснювалося загальне управління компаніями, управління кредитним портфелем, фінансування пов`язаних осіб, аналіз та управління грошовими потоками, підготовка звітності щодо кредитних операцій, забезпечення документообігу, ІТ-підтримка бізнес-процесів та взаємодія з аудиторами під час підготовки річної фінансової звітності.
Сам по собі факт того, що окремі директори виконували аналогічні функції в інших компаніях тієї ж корпоративної групи суди попередніх інстанцій розцінили як такі, що не можуть свідчити про відсутність у AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED статусу бенефіціарного власника доходу, та не доводять ані номінального характеру діяльності компаній, ані відсутності у них права самостійно розпоряджатися отриманими доходами.
Протягом 2017-2019 років компанія "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД" виплатила 374298 євро в якості винагороди директорів пов`язаних компаній-учасників групи, що підтверджується з листами компанії "ЕЙТІЕС АГРІБІЗНЕС ІНВЕСТМЕНТС ЛІМІТЕД".
Також, протягом цього періоду компанії не видавали генеральних довіреностей, що підтверджується свідоцтвами бенефіціарного власника процентного доходу за 2017-2019 роки.
Крім того, судами враховано, що протягом 2017- 2019 років здійснювалася виплата винагород директорам компаній групи, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Також установлено відсутність генеральних довіреностей, які б свідчили про передачу повноважень щодо управління діяльністю компаній третім особам.
Важливим є й те, що відповідно до фінансової звітності AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED зазначені компанії самостійно несли ризики, пов`язані із здійсненням фінансової діяльності та використанням належних їм фінансових інструментів, зокрема ризик зміни відсоткових ставок, кредитний ризик, ризик ліквідності, ринковий ризик, операційний ризик, ризик недотримання нормативно-правових вимог, судовий та репутаційний ризики.
Судами попередніх інстанцій також установлено, що протягом 2017- 2019 років AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED" мали лише незначну заборгованість перед пов`язаними особами, яка була погашена у встановленому порядку, що знайшло своє відображення у фінансовій звітності зазначених компаній.
Крім того, статус AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED як бенефіціарних (фактичних) отримувачів процентного доходу підтверджується також меморандумами аудиторської компанії "Deloitte", підготовленими на підставі фінансової звітності відповідних компаній-нерезидентів.
Суди попередніх інстанцій, посилаючись на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 02 квітня 2024 року у справі № 826/6241/17 та підтверджений у подальшій практиці Верховного Суду, зокрема у постанові від 09 червня 2026 року у справі № 520/24819/24, зазначили, що на відміну від транзиту коштів, наявність чи відсутність економічної присутності не є достатньою (ключовою) підставою, у відриві від всіх інших критеріїв/обставин, для висновку, що нерезидент не є бенефіціарним власником доходу. Вирішуючи питання чи компанія нерезидент самостійно несе ризики у зв`язку із проваджуваною нею діяльністю, слід зважувати на те, що цей критерій дотримано, якщо особа нерезидент самостійно несе ризики пов`язані із її господарською діяльністю. Підтвердженням самостійності несення ризиків можуть виступати: (а) окремі положення договорів, що стосуються відповідальності особи та передбачають можливість застосування до неї штрафних санкцій за порушення договірних зобов`язань; (б) дійсна реалізація по відношенню до нерезидента заходів із притягнення його до юридичної відповідальності (пред`явлення кредиторами вимог про сплату штрафних санкцій; ініціювання судових проваджень тощо); (в) наявність сумнівної заборгованості (bad debt) тощо. За загальним правилом ознаками, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, є, зокрема: фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.
Оцінюючи зазначений критерій, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що контролюючий орган обмежився формальним підходом та не здійснив належного аналізу фінансової звітності AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED. Зокрема, акт перевірки не містить дослідження показників, які б свідчили про відсутність у зазначених компаній власних господарських ризиків, особливості руху грошових коштів, наявність механізмів компенсації понесених ними витрат або ризиків за рахунок третіх осіб, а також інших обставин, які могли б підтверджувати їх залежний чи посередницький статус.
Водночас контролюючим органом не встановлено фактів покладення на інших осіб ризиків, пов`язаних із фінансуванням Позивача, притягненням зазначених компаній до відповідальності за їхніми зобов`язаннями чи виконанням таких зобов`язань третіми особами.
За таких обставин, на переконання колегії суддів, Відповідач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження того, що AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED були юридично або фактично зобов`язані передавати отриманий від Позивача дохід чи його переважну частину на користь інших осіб.
Натомість встановлені судами обставини свідчать про відсутність транзитного характеру руху грошових коштів через AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED, а також про наявність у цих компаній права самостійно володіти, користуватися та розпоряджатися отриманим процентним доходом.
З огляду на наведене колегія суддів не має підстав аби не погодитися з висновками судів попередніх інстанцій про те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у AGROPROSPERIS 2 LIMITED та ALLIS ENTERPRISES LIMITED статусу бенефіціарних (фактичних) отримувачів (власників) доходу у вигляді процентів, виплачених Позивачем у спірний період.
За практикою Європейського суду з прав людини, викладеною, зокрема, у рішенні від 23 липня 2002 року у справі "Компанія "Вестберґа таксі Актіеболаґ" та Вуліч проти Швеції", адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів, має саме податкове управління.
У касаційній скарзі Відповідач, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає, що судами першої та апеляційної інстанцій ухвалено рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема через незастосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду. Водночас наведені у касаційній скарзі правові позиції Верховного Суду стосуються виключно критеріїв оцінки доказів та висновків, сформульованих за результатами їх дослідження, що саме по собі не свідчить про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах. 
Варто зазначити, що Верховний Суд у своїй практиці неодноразово сформував послідовний та усталений підхід до застосування норм права під час тлумачення положень, які регулюють порядок встановлення статусу кінцевого бенефіціарного власника доходів у справах зі схожими за змістом правовідносинами, в яких заперечувався статус відповідних контрагентів Позивача. 
Аналізуючи доводи скаржника в контексті підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме допущення судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права внаслідок встановлення обставин щодо наявності бенефіціарного статусу отримувача доходу на підставі неналежних чи недостовірних доказів, колегія суддів касаційної інстанції зауважує, що саме на Відповідача як на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок доведення та спростування обставин, які ним заперечуються. Водночас, заявляючи про порушення судами норм процесуального права у частині оцінки доказів, скаржник так і не навів і не довів жодних обставин, які б переконливо свідчили про неналежність чи недопустимість будь-якого з письмових доказів, досліджених судами попередніх інстанцій, чи інших порушень, які б могли спростувати висновки судів попередніх інстанцій.
Наведене вище у сукупності дає підстави вважати, що судами першої та апеляційної інстанцій повно та всебічно встановлено фактичні обставини справи та надано об`єктивний та обґрунтований їх аналіз з урахуванням доводів сторін. Доводи касаційної скарги не спростовують правильних по суті висновків судів першої та апеляційної інстанцій та фактично зводяться до переоцінки обставин справи, проте положення статті 341 КАС України не наділяють суд касаційної інстанції повноваженнями встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
У межах установлених у цій справі фактичних обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій. За таких обставин, з урахуванням наведеного у сукупності, Суд не знайшов передбачених КАС України підстав для задоволення касаційної скарги.
4.2. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У суду касаційної інстанції немає підстав вважати, що ухвалені у справі судові рішення не відповідають вимогам частин першої - четвертої статті 242 КАС щодо законності і обґрунтованості судового рішення, принципу верховенства права та завданню адміністративного судочинства.
Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуті в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відтак, суд дійшов висновку про необхідність залишення рішень судів першої та апеляційної інстанції без змін, а касаційної скарги - без задоволення.
Керуючись статтями 3, 343, 349, 350, 355, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Сумській області залишити без задоволення. 
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року та постанову 
Другого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач Н.Є. Блажівська
Судді О.В. Білоус 
І.Л. Желтобрюх