УХВАЛА

03 липня 2026 року 
м. Київ 

справа № 440/1083/26
адміністративне провадження № К/990/27979/26 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Білак М.В., перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі №440/1083/26 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавського району Полтавської області про стягнення коштів,
У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до Зіньківської міської ради Полтавського району Полтавської області, у якому просили стягнути з Зіньківської міської ради на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по 1432 000 грн.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року відмовлено у відкритті провадження у справі № 440/1083/26 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавського району Полтавської області про стягнення коштів на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). Роз`яснено позивачам, що повторне звернення тієї самої особи до адміністративного суду з адміністративним позовом з тих самих предмета і підстав та до того самого відповідача, як той, щодо якого постановлено ухвалу про відмову у відкритті провадження, не допускається. Також роз`яснено позивачам, що даний спір підлягає вирішенню у порядку цивільного судочинства місцевим загальним судом.
Не погоджуючись із такою ухвалою суду першої інстанції, позивачі оскаржили її в апеляційному порядку.
Ухвалами Другого апеляційного адміністративного суду від 13 квітня 2026 року апеляційні скарги позивачів залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом 10 днів з моменту отримання копії ухвали про залишення апеляційної скарги без руху шляхом надання оригіналу квитанції про сплату судового збору у розмірі 3028 грн. Роз`яснено позивачам, що у разі не усунення зазначених недоліків апеляційної скарги, відповідно до статті 169 КАС України апеляційна скарга буде повернута скаржнику.
Ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про звільнення від сплати судового збору. Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 09 лютого 2026 року у справі № 440/1083/26 повернуто позивачам на підставі частини другої статті 298 та статті 169 КАС України.
17 червня 2026 року на електронну пошту Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі №440/1083/26. Заявники просять скасувати оскаржувану ухвалу апеляційного суду та зобов`язати розглянути позов без сплати судового збору.
Дослідивши подану касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з наступних підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною третьою статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду апеляційної інстанції, зокрема, про повернення апеляційної скарги.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються: підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга; у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій та третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень) (абзац 4).
Під час перевірки касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку та відсутнє посилання на відповідний пункт вказаної статті.
Верховний Суд зазначає, що касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування.
Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Як убачається з оскаржуваної ухвали апеляційного суду, суд апеляційної інстанції повернув апеляційні скарги позивачів на підставі частини другої статті 298 КАС України та статті 169 КАС України у зв`язку з невиконанням вимог ухвал суду про залишення апеляційних скарг без руху, а саме щодо ненадання документу про сплату судового збору.
Проте, касаційна скарга не містить обґрунтувань у чому саме полягає порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права при поверненні їх апеляційних скарг на підставі частини другої статті 298 КАС України та статті 169 КАС України .
Суд наголошує, що підставами касаційного оскарження можуть бути не будь-які порушення процесуального права, а лише ті, які впливають на правильність вирішення судом процесуального питання або які є обов`язковою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
Верховний Суд також звертає увагу заявника на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 332, 333 КАС України,
У Х В А Л И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Другого апеляційного адміністративного суду від 19 травня 2026 року у справі №440/1083/26 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до Зіньківської міської ради Полтавського району Полтавської області про стягнення коштів повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя М.В. Білак