єдиний унікальний номер справи 546/580/26
номер провадження 1-кп/546/64/26

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі прокурора ОСОБА_2 , потерпілої ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та секретаря судового засідання ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 березня 2026 року за № 12026170440000216 за обвинуваченням 

ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Хрещате Решетилівського району Полтавської області, громадянина України, який зареєстрований по АДРЕСА_1 та фактично проживає по АДРЕСА_2 , має професійну освіту, працює трактористом в ТОВ «Агротехсервіс», не депутат, не є учасником бойових дій, не є особою з інвалідністю, військовозобов`язаний, одружений, має на утриманні трьох малолітніх дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

встановив:
ОСОБА_4 у порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, маючи прямий умисел на заподіяння фізичних та психологічних страждань, з метою підтримання панівного становища та з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї упродовж 2025-2026 років систематично вчиняє домашнє насильство щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з якою перебуває у шлюбі, має трьох спільних дітей та спільно проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Зокрема ОСОБА_4 20 грудня 2025 року близько 18 години 30 хвилин за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно дружини ОСОБА_3 , а саме ображав нецензурною та брутальною лайкою, плював в обличчя, виганяв з квартири, що завдало шкоди психічному здоров`ю потерпілої, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, про що стосовно нього складено протокол про адміністративне правопорушення серії ВАД № 315178 від 20.12.2025.
Постановою Решетилівського районного суду від 29.12.2025 у справі № 546/1290/25, яка набрала законної сили 09.01.2026, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173?2 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у дохід держави у розмірі сорока неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 680,00 грн.
У подальшому ОСОБА_4 , будучи особою, підданою протягом року адміністративному стягненню за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та 18.01.2026 близько 23 години 40 хвилин, перебуваючи в приміщенні квартири за місцем спільного проживання за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті побутових нерозумінь умисно вчинив фізичне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_3 , яке спричинило останній легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на заднє?внутрішній поверхні правого передпліччя у верхній третині, на зовнішній поверхні правого стегна у верхній третині та на зовнішній поверхні правої гомілки у нижній третині, тобто вчинив кримінальне правопорушення, пов`язане з домашнім насильством, щодо подружжя.
Вироком Решетилівського районного суду Полтавської області від 25.02.2026 у справі № 546/85/26, який набрав законної сили 30.03.2026, затверджено угоду про примирення між потерпілою та підозрюваним, ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн. 
Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_4 , будучи особою, яка упродовж року притягалася до адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, відчуваючи свою перевагу, панівне становище та певну безкарність, оскільки потерпіла ОСОБА_3 після вчинення щодо неї фізичного та психологічного насильства йшла із ним на примирення та продовжувала проживати однією сім`єю, ОСОБА_4 24.03.2026 близько 21 години 00 хвилин, перебуваючи за місцем проживання близької подруги сім`ї ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_3 , на ґрунті ревнощів з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї умисно вчинив психологічне та фізичне насильство по відношенню до своєї дружини ОСОБА_3 , що виразилось в нецензурних образах, погрозах побиття та позбавлення житла, застосуванні насильства, яке не спричинило тілесних ушкоджень, за що стосовно нього було винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника серії АА №525496 від 24.03.2026 строком на 10 діб з 23 години 00 хвилин 24.03.2026 до 23 години 00 хвилин 03.04.2026.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судово?психологічної експертизи щодо потерпілої ОСОБА_3 від 16.04.2026, протягом останнього тривалого часу сімейна ситуація має для підекспертної істотний психотравмуючий характер, порушує почуття безпеки, поваги та самоповаги, обумовлює накопичення переживань, пригніченості, тривожного очікування, напруги, почуттів приниженої гідності та образи. Тривала напружена обстановка в родині створює перешкоди для звичного способу життя потерпілої, обумовлює знижений та нестійкий настрій, появу психосоматичних змін (порушення сну). Тобто, обставини тривалої психотравмуючої сімейної ситуації (агресивна поведінка чоловіка підекспертної ОСОБА_4 ) істотно погіршують соціальне функціонування та якість життя потерпілої, порушують усталені соціальні зв`язки та створюють психологічні перешкоди здійснення повсякденного життя, що обумовило формування негативних психоемоційних переживань та змін, чим заподіяли потерпілій психологічні (моральні) страждання. 
Факти систематичного домашнього насильства з боку чоловіка ОСОБА_4 є істотно психотравмуючою для потерпілої. Внаслідок цього ОСОБА_3 завдано істотних психологічних (моральних) страждань у вигляді змін в емоційному стані, в індивідуально?психологічних проявах, які перешкоджають активному спілкуванню, функціонуванню її як особистості та порушують якість її життя.
Тобто, ОСОБА_4 у порушення вимог Конституції України та Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», усвідомлюючи свою перевагу у фізичному розвитку, маючи прямий умисел на заподіяння психологічних та фізичних страждань, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, упродовж 2025?2026 років систематично вчиняє щодо своєї дружини ОСОБА_3 фізичне та психологічне домашнє насильство, що призводить до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої.
Своїми протиправними діями, що виразилися в умисному систематичному вчиненні фізичного та психологічного насильства щодо подружжя, що призводить до фізичних і психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник ОСОБА_5 зазначив, що 10 червня 2026 року між потерпілою та обвинуваченим, за участі захисника, була укладена угода про примирення.
За змістом наведеної угоди, яка скріплена підписами потерпілої, обвинуваченого та захисника обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим в інкримінованому йому стороною обвинувачення кримінальному правопорушенні. Сторони досягли відповідних домовленостей, погоджуючись на призначення обвинуваченому покарання за ст. 126-1 КК України у виді пробаційного нагляду на строк два роки з покладенням обов`язків, передбачених п. 1-3 ч.2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства». Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України сторони погодили застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи у вигляді направлення для проходження програми для кривдників за місцем проживання на строк два місяці.
В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України та наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.
Оголосивши зміст угоди, захисник ОСОБА_5 зазначив, що угода про примирення укладена обвинуваченим з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. А тому просив її затвердити.
Обвинувачений ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні зазначив, що між ним та потерпілою було укладено угоду про примирення, винуватим себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, визнав. Уклавши відповідну угоду про примирення, він цілком розуміє надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, щодо обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 і ст. 424 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, а саме: права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого кримінального правопорушення, права на виклик і на допит у судовому засіданні свідків, права заявляти клопотання, права надання суду своїх доказів, а також, характер пред`явленого обвинувачення, відповідно до якого обвинувачений визнає себе винними, вид покарання, і інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження зазначеної угоди судом, у тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Обвинувачений просив суд затвердити угоду про примирення та призначити узгоджене покарання. Крім того, обвинувачений підтвердив, що вказана угода про примирення укладена ним з потерпілою добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз. 
Потерпіла ОСОБА_3 просила затвердити угоду про примирення, зазначила, що в даний час вони примирилися з обвинуваченим, претензій до останнього вона не має, ініціатором укладення угоди була вона.
У підготовчому судовому засіданні прокурор ОСОБА_2 просила затвердити угоду про примирення, визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому узгоджене покарання згідно умов угоди про примирення, оскільки укладення угоди не суперечить вимогам закону. Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 просила залишити без змін до набрання вироком суду законної сили.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження та розглядаючи питання про затвердження угоди, виходить з наступного.
Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.
Угода про примирення у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, пов`язаних з домашнім насильством, може бути укладена лише за ініціативою потерпілого, його представника або законного представника (абз. 2, ч. 1 ст. 469 КПК України).
Як було встановлено у підготовчому судовому засіданні ініціатором укладення угоди про примирення була потерпіла ОСОБА_3 .
Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.
Кримінальне правопорушення, передбачене ст. 126-1 КК України, з огляду на положення ст. 12 КК України, віднесене до нетяжких злочинів.
Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє положення ч. 3 ст. 394, ч. 3 ст. 424 та ч. 4 ст. 474 КПК України, а потерпіла ОСОБА_3 цілком розуміє наслідки затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК України. Також обвинуваченому роз`яснено наслідки невиконання угоди, передбачені положеннями статті 476 КПК України. 
Судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
Судом також встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, зокрема вимогам ст. 471 КПК України, підстави для відмови у затвердженні угоди про примирення, передбачені положеннями ч. 7 ст. 474 КПК України, відсутні.
Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.
Суд зазначає, що узгоджена міра покарання за вчинення нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, у виді пробаційного нагляду строком на два роки відповідає вимогам закону, а отже ОСОБА_4 слід призначити визначене сторонами угоди покарання. Таке покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначеним ст. 65 КК України, ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особистості обвинуваченого, відповідає загальним засадам призначення покарання, а також вимогам ч. 2 ст. 61 Конституції України про те, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер. Очевидної неможливості виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань судом не встановлено.
Відповідно до ч. 5 ст. 469 КК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.
Згідно із п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право затвердити угоду.
Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про примирення між потерпілою ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Відповідно до змісту угоди суд покладає на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 1-3 ч.2 та п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства». 
Відповідно до положень частини 1 статті 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників.
Сторонами угоди відповідно до положень п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України було визначено застосувати до ОСОБА_4 обмежувальні заходи у вигляді направлення для проходження програми для кривдників за місцем проживання на строк два місяці.

Ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку

Стосовно обвинуваченого ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Полтави від 05 травня 2026 року було застосовано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 30 червня 2026 року. Ураховуючи клопотання прокурора суд вважає за необхідне залишити раніше обраний стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання до набрання вироком суду законної сили.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлявся. З урахуванням цього суд вважає за необхідне роз`яснити положення частини 7 статті 128 КПК України про те, що особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

По даному кримінальному провадженню відсутні процесуальні витрати на залучення експертів та речові докази.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 174, 314, 373, 374, 376, 377, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:
Затвердити угоду про примирення від 10 червня 2026 року, укладену між потерпілою ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , по кримінальному провадженню за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначити йому узгоджене покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.
На підставі пунктів 1, 2, 3 частини 2, пункту 4 частини 3 статті 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:
періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; 
не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; 
виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Подолання домашнього насильства».

Роз`яснити ОСОБА_4 , що відповідно до частини 1 статті 49-2 КВК України строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислюється з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
На підставі пункту 5 частини 1 статті 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_4 на строк 2 (два) місяці обмежувальні заходи у виді направлення для проходження програми для кривдників за місцем проживання.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у вигляді особистого зобов`язання з покладеними на обвинуваченого обов`язками до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений лише з підстав передбачених частиною 4 статті 394 КПК України до Полтавського апеляційного суду через Решетилівський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку.

Суддя ОСОБА_1