Постанова
Іменем України
20 травня 2026 року
м. Київ
Справа № 125/9/23
Провадження № 61-12652св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду - головуючого судді Крата В. І., судді-доповідача Гудими Д. А., суддів Дундар І. О., Краснощокова Є. В., Пархоменка П. І. - розглянув у порядку письмового провадження справу,
учасниками якої є:
позивач - Копайгородська селищна рада Жмеринського району Вінницької області (далі - позивач), від імені якої в інтересах держави позов подав керівник Жмеринської окружної прокуратури Вінницької області Філімонов Олег Віталійович (далі - прокурор),
відповідачі - ОСОБА_1 (далі - набувач), Фермерське господарство «Подільський господар»,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_2 ,
про витребування земельної ділянки
за касаційною скаргою заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Філонова Володимира Володимировича (далі - скаржник)
на ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2025 року, яку постановив суддя Хитрук В. М., і постанову Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року, яку ухвалила колегія суддів у складі Міхасішина І. В., Матківської М. В., Стадника І. М.
ІСТОРІЯ СПРАВИ
(1) Вступ
1. Прокурор звернувся з позовом в інтересах держави в особі селищної ради про витребування земельної ділянки від фермерського господарства та фізичної особи. Вважав останню недобросовісною, бо вона, зловживаючи правом на безоплатну приватизацію, всупереч правилам неодноразово набула земельні ділянки у приватну власність. 
2. Суд першої інстанції після відкриття провадження у справі постановив ухвалу, згідно з якою залишив позов без руху для подання документів про експертно-грошову оцінку спірної ділянки та внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. Згодом цей суд залишив позов без розгляду, оскільки прокурор не виконав вимоги ухвали. Апеляційний вважав дії суду першої інстанції правильними.
3. Прокурор із судовими рішеннями не погодився. У касаційній скарзі стверджував, зокрема, що на час подання позовної заяви вона відповідала процесуальному закону. Тому після внесення змін до законодавства у суду не було підстав у відкритому провадженні залишити позов без руху та встановити обов`язок подати експертно-грошову оцінку земельної ділянки і документи, які підтверджують внесення на депозитний рахунок суду її вартості.
4. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду мав відповісти на питання про те, чи є у прокурора обов`язок внести ринкову вартість земельної ділянки на депозитний рахунок суду, якщо у позовній заяві він стверджував про недобросовісність набувача цієї ділянки.Вирішив, що ні. Тому скасував ухвалу про залишення позову без розгляду та постанову апеляційного суду про її перегляд і передав справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
(2) Провадження у судах попередніх інстанцій
5. У січні 2023 року прокурор в інтересах держави в особі позивача звернувся до суду з позовною заявою, у якій просив витребувати від відповідачів земельну ділянку площею 2,00 га з кадастровим номером0520282000:01:002:0230 (далі - спірна ділянка).
6. 13 січня 2023 року Барський районний суд Вінницької області постановив ухвалу, згідно з якою відкрив провадження у справі, вирішив розглядати її за правилами загального позовного провадження та призначив підготовче судове засідання на 10 лютого 2023 року.
7. 7 липня 2025 року суд першої інстанції постановив ухвалу, згідно з якою задовольнив клопотання набувача про залишення позовної заяви без руху. Мотивував так:
7.1. 9 квітня 2025 року набрав чинності Закон України № 4292-IX «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо посилення захисту прав добросовісного набувача» (далі - Закон № 4292-IX), який згідно з його Прикінцевими та перехідними положеннями має зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна.
7.2. З огляду на вимоги статті 390 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), статті 177 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону № 4292-IX прокурор має надати документи про експертно-грошову оцінку спірної ділянки, чинну на дату подання позову, та про внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду. У разі невиконання цієї вимоги позовну заяву слід буде повернути. 
7.3. Аргументи прокурора з приводу того, що відповідач є недобросовісним набувачем, оскільки набув спірну ділянку внаслідок недобросовісних дій за сприяння йому незаконними діями посадових осіб, суд не бере до уваги, бо на стадії відкриття провадження та розгляду справи не вправі оцінювати докази, і жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. 
7.4. Відповідач уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки в нотаріальній конторі, який посвідчив нотаріус. При посвідченні останній перевірив законність укладення договору, що виключає недобросовісність учасників правочину.
8. 29 липня 2025 року цей суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив позов без розгляду. Мотивував так:
8.1. Позивач у визначений судом строк не усунув вказані в ухвалі від 7 липня 2025 року недоліки позовної заяви.
8.2. Суд не бере до уваги твердження прокурора про те, що відповідач є недобросовісним набувачем спірної ділянки, бо набувач став власником спірної ділянки за договором купівлі-продажу, який посвідчив нотаріус. Останній перевірив законність укладення договору, що виключає недобросовісність учасників правочину.
9. 23 вересня 2025 року Вінницький апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції від 29 липня 2025 року. Мотивував так:
9.1. Правовідносини щодо розгляду в суді позову справді виникли до набрання чинності Законом № 4292-ІХ, однак вони продовжують існувати після його ухвалення. Тому їх слід привести у відповідність до нового юридичного регулювання.
9.2. Вимога про необхідність додавання до позову документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, не є встановленням нового обов`язку для учасника судового процесу, а є однією з процесуальних вимог до позовної заяви органу державної влади, органу місцевого самоврядування або прокурора про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади.
9.3. Обставини добросовісності/недобросовісності набувача суд досліджує та встановлює під час розгляду суті спору, а не на стадії відкриття провадження. Недобросовісність набувача суд встановлює на основі наданих сторонами та досліджених під час судового розгляду доказів, а не виключно через вказівку опонента про його недобросовісність у позові.
9.4. Оскільки згідно з презумпцією набувач є добросовісним набувачем спірної ділянки, вимоги Закону № 4292-ІХ є застосовними.
(3) Провадження у суді касаційної інстанції
10. 9 жовтня 2025 року скаржник подав до Верховного Суду касаційну скаргу. Просив скасувати оскаржені судові рішення від 29 липня 2025 року та від 23 вересня 2025 року і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
11. 24 листопада 2025 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника.
12. 14 квітня 2026 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду постановив ухвалу, згідно з якою призначив справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у складі колегії з п`яти суддів.
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
(1) Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
13. Скаржник мотивував касаційну скаргу так:
13.1. Для залишення позову прокурора без розгляду з підстав невнесення коштів на депозитний рахунок суду не було підстав.
13.2. Суди першої й апеляційної інстанцій не оцінили доводи прокурора про витребування спірної ділянки у недобросовісного набувача, який набув її поза волею власника.
13.3. Помилковим є твердження апеляційного суду про те, що обставини добросовісності/недобросовісності набувача суд досліджуватиме та встановлюватиме під час розгляду суті спору, бо Закон чітко визначив, що вносити кошти на депозит треба у випадку звернення з позовом до добросовісного набувача.
13.4. Твердження апеляційного суду про презумпцію добросовісності відповідача у позовах про витребування майна є нелогічним, бо у такому разі під час подання до суду будь-якого позову про витребування майна від приватної особи, у тому числі недобросовісної, державі або територіальній громаді буде необхідно внести кошти на депозитний рахунок суду. Це суперечить положенням Закону № 4292-ІХ, згідно з яким такий обов`язок є виключно у разі подання позову про витребування майна від добросовісного набувача.
13.5. Суд не має повноважень визначати спосіб захисту порушеного права на стадії відкриття провадження. Позивач має право на звернення та обов`язок визначити спосіб захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2024 року у справі № 990/150/23).
13.6. Саме суд має обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносин сторін, враховуючи факти, установлені під час розгляду справи, та визначити, яку норму слід застосувати для вирішення спору. Самостійне застосування судом для ухвалення рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не зумовлює зміну предмета позову та/або обраний позивачем спосіб захисту (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 4 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).
13.7. Невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду виключає можливість витребування нерухомого майна від добросовісного набувача, але не виключає можливість розгляду справи за позовом прокурора й ухвалення рішення про витребування майна у недобросовісного набувача.
13.8. Частина п`ята статті 390 ЦК України не поширюється на випадки подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача. Питання добросовісності чи недобросовісності набувача суд може вирішити лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. Тому у випадку встановлення обставин недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України, а за встановлення добросовісності - залишає без розгляду позов з огляду на невнесення прокурором вартості майна на депозитний рахунок суду.
13.9. Системність дій відповідачів із порушення вимог земельного законодавства щодо земель сільськогосподарського призначення означає недобросовісність і протиправність набуття цих комунальних земель у приватну власність та користування.
13.10. Прокурор подав позов 28 грудня 2022 року. На дату звернення з позовом до суду діяла редакція статті 177 ЦПК України, яка визначила перелік документів, які треба було додати до позовної заяви. Закон № 4292-ІХ доповнив частину четверту статті 177 ЦПК України, але не передбачив, що її нова редакція має зворотну дію в часі. Оскільки позовна заява відповідала вимогам статей 175, 177 ЦПК України у редакції, чинній 28 грудня 2022 року, не було підстав для подання прокурором до суду оцінки (експертно-грошової оцінки) спірної ділянки та документів, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду її вартості.
13.11. Є механізм повернення позивачеві коштів, внесених на депозитний рахунок суду, лише у випадку відмови у задоволенні позову до добросовісного набувача або залишення його без розгляду. Але немає механізму повернення коштів, які позивач вніс на депозит суду, у разі встановлення судом недобросовісності набувача.
(2) Позиції інших учасників справи
14. Інші учасники справи відзиви на касаційній скарги не подали.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
(1) Межі розгляду справи у суді касаційної інстанції
15. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 24 листопада 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою скаржника на підставі останнього абзацу частини другої статті 389 ЦПК України.
16. Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим (частина перша статті 400 ЦПК України).
17. З огляду на вказаний припис Верховний Суд за загальним правилом переглядає оскаржені судові рішення у межах тих доводів і вимог касаційної скарги, які стали підставами для відкриття касаційного провадження.
(2) Оцінка аргументів учасників справи та висновків апеляційного суду
(2.1) Чи є у прокурора обов`язок внести ринкову вартість земельної ділянки на депозитний рахунок суду, якщо у позовній заяві він стверджував про недобросовісність набувача цієї ділянки?
18. Прокурор просив витребувати спірну ділянку від відповідачів. Стверджував, що вони не могли не знати про сумнівний характер вчинених правочинів щодо набуття прав на цей об`єкт. Крім того, вони не могли не знати, що набули земельну ділянку від фізичної особи, яка не мала права її відчужувати, бо набула з порушенням вимог земельного законодавства через неодноразове зловживання правом на безоплатну приватизацію.
19. Суд першої інстанції спершу залишив позовну заяву без руху, а згодом - без розгляду. Мотивував тим, що прокурор не надав експертно-грошову оцінку спірної ділянки та доказ внесення вартості останньої на депозитний рахунок суду, хоча мав це зробити, бо Закон № 4292-IX має зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом влади вартості нерухомого майна добросовісному набувачеві. А крім того, набувач є добросовісним, бо набув спірну ділянку на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, законність якого перевірив нотаріус, що виключає недобросовісність учасників правочину.
20. Апеляційний суд залишив без змін ухвалу суду першої інстанції про залишення позовної заяви без розгляду, хоча навів дещо інші мотиви. Акцентував увагу на тому, що на час залишення позовної заяви без руху Закон № 4292-IX уже діяв і поширювався на спірні правовідносини, а набувач є добросовісним з огляду на презумпцію добросовісності.
21. Скаржник із судовими рішеннями не погодився. Вважав, що до позовної заяви, яку суд прийняв до розгляду, були застосовні ті правили, які діяли на момент її подання, а застосовувати нові правила не було підстав. Наголосив, що позов аргументований недобросовісністю набувача, а Закон № 4292-IX у частині необхідності внесення депозиту застосовний до випадків звернення з позовом про витребування до добросовісного набувача. Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду з цими доводами скаржника погоджується. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України та абзацу другого частини четвертої статті 177 ЦПК України у редакції Закону № 4292-ІХ незастосовні до вимог, обґрунтованих недобросовісністю набувача.
22. У разі подання органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором позовної заяви про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади до позову додаються документи, що підтверджують внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви (абзац другий частини четвертої статті 177 ЦПК України у редакції Закону № 4292-ІХ, який набрав чинності 9 квітня 2025 року).
23. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави невнесення у визначених законом випадках на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі вартості спірного майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, суд у такій ухвалі зазначає про обов`язок позивача внести відповідну грошову суму (абзац третій частини другої статті 185 ЦПК України у редакції Закону № 4292-ІХ).
24. Суд постановляє рішення про витребування нерухомого майна від добросовісного набувача на користь держави чи територіальної громади, за умови попереднього внесення органом державної влади, органом місцевого самоврядування або прокурором вартості такого майна на депозитний рахунок суду. Перерахування грошових коштів як компенсації вартості нерухомого майна з депозитного рахунку суду здійснюється без пред`явлення добросовісним набувачем окремого позову до держави чи територіальної громади (абзац другий частини п`ятої статті 390 ЦК України у редакції Закону № 4292-ІХ). 
25. Добросовісність чи недобросовісність особи - це юридичний висновок, який суд робить на підставі встановлених обставин справи, які можуть це засвідчити (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 5 квітня 2023 року у справі № 910/20528/21 (пункт 4.47)).
26. Положення частини п`ятої статті 390 ЦК України поширюються на випадки подання позову про витребування майна у добросовісного набувача. У випадку подання та розгляду судом позову про витребування майна у недобросовісного набувача (якщо вимога обґрунтована недобросовісністю) положення частини п`ятої статті 390 ЦК України незастосовні. 
Питання про добросовісність і недобросовісність набувача суд вирішує лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення. У випадку встановлення недобросовісності набувача суд задовольняє позов без застосування положень частини п`ятої статті 390 ЦК України. Тоді як у разі встановлення, що набувач добросовісний, суд відмовляє у задоволенні позову на підставі частини п`ятої статті 390 ЦК України, якщо позивач попередньо не вніс вартість майна на депозитний рахунок суду (див., наприклад, постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 лютого 2026 року, від 6 березня 2026 року у справі №187/1157/24, від 25 березня 2026 року у справі № 127/7513/25).
27. Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58 Конституції України).
28. За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце (абзац другий пункту 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).
Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (речення друге та третє абзацу третього пункту 2 мотивувальної частини вказаного рішення Конституційного Суду України).
29. Якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії (абзац перший частини шостої статті 10 ЦПК України).
30. Положення цього Закону мають зворотну дію в часі в частині умов та порядку компенсації органом державної влади або органом місцевого самоврядування добросовісному набувачеві вартості нерухомого майна, оцінка (експертно-грошова оцінка земельної ділянки) якого здійснена в порядку, визначеному законом, чинна на дату подання позовної заяви, у справах, в яких судом першої інстанції не ухвалено рішення про витребування майна у добросовісного набувача на день набрання чинності цим Законом, а також у частині порядку обчислення та перебігу граничного строку для витребування чи визнання права щодо: нерухомого майна, право власності на яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно до дня набрання чинності цим Законом; нерухомого майна, щодо якого на момент його передачі першому набувачеві законом не була встановлена необхідність державної реєстрації правочину або реєстрації права власності і дата його передачі першому набувачеві передує дню набрання чинності цим Законом (пункт 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-ІХ).
31. Пленум Верховного Суду звернувся до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності Конституції України (конституційності) пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4292-ІХ (постанова Пленуму Верховного Суду від 12 вересня 2025 року № 18), вказавши, що положення про зворотну дію суперечать частині першій статті 58 Конституції України.
32. За обставинами справи:
32.1. 3 січня 2023 року прокурор звернувся до суду з позовом про витребування спірної ділянки від відповідачів. Вимогу обґрунтував їхньою недобросовісністю.
32.2. 7 липня 2025 року Барський районний суд Вінницької області постановив ухвалу, згідно з якою залишив позовну заяву без руху. Зобов`язав прокурора надати документи про експертно-грошову оцінку спірної ділянки та внесення відповідної суми на депозитний рахунок суду.
32.3. 29 липня 2025 року цей суд постановив ухвалу, згідно з якою залишив позов без розгляду, оскільки прокурор не усунув недоліки позовної заяви, вказані в ухвалі від 7 липня 2025 року.
32.4. 23 вересня 2025 року Вінницький апеляційний суд ухвалив постанову, згідно з якою залишив без змін ухвалу суду першої інстанції від 29 липня 2025 року.
33. Поза увагою судів першої й апеляційної інстанцій залишилось те, що обов`язок попереднього внесення вартості майна на депозитний рахунок суду встановлений у нормах матеріального права, а саме у частині четвертій статті 362, частині другій статті 365 та частині п`ятій статті 390 ЦК України. Положення останньої поширюються на випадки подання позову про витребування майна саме у добросовісного набувача. Якщо позивач обґрунтував таку вимогу недобросовісністю набувача, вимоги частини п`ятої статті 390 ЦК України незастосовні. Питання ж про те, чи є дії набувача добросовісними або недобросовісними, суд має вирішити лише після дослідження доказів на стадії ухвалення судового рішення.
34. Вимогу витребувати спірну ділянку у відповідачів прокурор обґрунтував недобросовісністю набувачів. Стверджував, що вони не могли не знати, що ця ділянка була приватизована всупереч вимогам Земельного кодексу України особою, яка до того неодноразово отримувала у приватну власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства в порядку їх безоплатної приватизації. З огляду на ці мотиви позовної заяви правильними є аргументи прокурора про відсутність у нього обов`язку надати експертно-грошову оцінку спірної ділянки та внести її вартість на депозит суду.
35. Суд першої інстанції, залишаючи позовну заяву без розгляду, безпідставно оцінив доводи прокурора про недобросовісність набувача спірної ділянки. На цій стадії у суду не було юридичних підстав оцінювати набуття цієї ділянки за договором купівлі-продажу як правомірне з огляду на посвідчення такого договору нотаріусом, який нібито перевірив законність дій учасників правочину. Апеляційний суд правильно вказав, що висновок про добросовісність або недобросовісність дій набувача майна суд робить на підставі встановлених обставин справи, тобто вирішуючи спір, а не залишаючи позов без розгляду. Проте помилився, залишивши оскаржену ухвалу суду першої інстанції без змін з огляду на презумпцію добросовісності набувача, яка є спростовною. Інакше кажучи, така презумпція не може бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду через неподання прокурором експертно-грошової оцінки спірної ділянки та внесення вартості останньої на депозитний рахунок суду.
36. З огляду на те, що прокурор обґрунтував позов недобросовісністю відповідачів, а юридичну оцінку їхнім діям суд надає під час ухвалення рішення щодо суті спору, до спірних відносин незастосовні положення про необхідність подання до суду експертно-грошової оцінки спірної ділянки та внесення відповідної суми на депозит суду. Протилежні висновки судів попередніх інстанцій є помилковими.
(3) Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
(3.1) Щодо суті касаційної скарги
37. Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема, за встановленою підсудністю або для продовження розгляду (пункт 2 частини першої статті 409 ЦПК України).
38. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 411 ЦПК України).
39. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі (частина шоста статті 411 ЦПК України).
40. З огляду на висновки цієї постанови щодо застосування норм процесуального права оскаржені судові рішення слід скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
у х в а л и в:
1. Касаційну скаргу заступника керівника Вінницької обласної прокуратури Філонова Володимира Володимировича задовольнити.
2. Ухвалу Барського районного суду Вінницької області від 29 липня 2025 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 23 вересня 2025 року скасувати, а справу передати до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий		В. І. Крат	
Судді		Д. А. Гудима	
		І. О. Дундар	
		Є. В. Краснощоков	
		П. І. Пархоменко