УКРАЇНА
Романівський районний суд Житомирської області
290/11/26
2/290/297/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
11 червня 2026 року	селище Романів	

Вступна частина
Романівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Шакалова А.В, за участі секретаря судового засідання Кліменчук С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом: Керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України (код ЄДРПОУ 00032945, вул. Генерала Алмазова, 18/9, м. Київ, 01133)
до відповідача: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Житомирська районна рада (код ЄДРПОУ 13577066, вул. Лесі Українки, 1, м. Житомир, 10003) про: припинення права володіння гідротехнічними спорудами та скасування рішення державного реєстратора,
ОПИСОВА ЧАСТИНА
ВСТАНОВИВ:
1. Рух справи
До Романівського районного суду Житомирської області зазначена справа надійшла 2 січня 2026 року. Ухвалою суду від 6 січня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 28 січня 2026 року. Копії ухвали про відкриття провадження надіслано всім сторонам.
Конверт, надісланий на адресу відповідачки, повернувся до суду у зв`язку із закінченням строку зберігання. У зв`язку з неналежним повідомленням відповідачки підготовче судове засідання відкладено на 25 лютого 2026 року.
10 лютого 2026 року надійшли письмові пояснення від Фонду державного майна України.
20 лютого 2026 року надійшла заява відповідачки ОСОБА_1 з проханням відкласти розгляд справи, оскільки вона не отримала копію позовної заяви з додатками та потребувала часу для ознайомлення з матеріалами справи.
У судовому засіданні 25 лютого 2026 року були присутні прокурор та відповідачка. Відповідачка підтримала клопотання про відкладення розгляду справи та надання їй можливості ознайомитися з її матеріалами. Ухвалою суду підготовче судове засідання відкладено на 23 березня 2026 року.
10 березня 2026 року надійшов відзив на позовну заяву. 17 березня 2026 року — додаткові пояснення від відповідачки.
Судове засідання, призначене на 23 березня 2026 року, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді у нарадчій кімнаті у кримінальній справі. Підготовче судове засідання призначено на 27 квітня 2026 року.
27 квітня 2026 року від позивача надійшла відповідь на відзив. Підготовче судове засідання відкладено за клопотанням відповідачки, якій був необхідний час для ознайомлення з відповіддю на відзив. Суд відклав засідання на 20 травня 2026 року.
20 травня 2026 року відповідачка подала заперечення на відповідь на відзив.
Суд звертає увагу, що третя особа — Житомирська районна рада — належним чином повідомлена про розгляд справи, проте своїм правом на подання пояснень не скористалася.
У судовому засіданні 20 травня 2026 року постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду на 2 червня 2026 року.
Під час судового розгляду 2 червня 2026 року сторони надали пояснення по суті справи; оголошено письмові пояснення представника Фонду державного майна України; досліджено письмові докази; проведено судові дебати. Суд оголосив перерву до 11 червня 2026 року для виготовлення повного тексту судового рішення.
2. Позиції сторін
Прокурор Чуднівської окружної прокуратури, який діє в інтересах держави в особі Фонду державного майна України, підтримав позовні вимоги та зазначив, що спірне майно є об`єктом державної власності, ніколи не вибувало зі сфери державного управління та не могло бути передано до комунальної власності чи відчужено у приватну. Гідротехнічні споруди є конструктивними елементами водних об`єктів і не можуть існувати як самостійні об`єкти права приватної власності. Обраний спосіб захисту відповідає усталеній практиці Верховного Суду щодо гідроспоруд водного фонду.
Фонд державного майна України у письмових поясненнях підтримав позов у повному обсязі, підтвердив перебування спірного майна у сфері управління Фонду та просив задовольнити позовні вимоги. Фонд також просив здійснити розгляд справи без участі свого представника.
Відповідач ОСОБА_1  у відзиві та додаткових поясненнях від 17.03.2026 заперечила проти позову, посилаючись на: статус добросовісного набувача, який придбав майно на відкритому аукціоні за відсутності будь-яких обтяжень у реєстрі; необхідність попереднього внесення компенсації вартості майна на депозит суду як обов`язкової умови витребування відповідно до ст. 388 ЦК України; неправильність обраного прокурором способу захисту; висновки Верховного Суду у постанові від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23 щодо неможливості покладення на добросовісного набувача відповідальності за порушення, допущені іншими особами.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
3.1. Обставини справи, встановлені судом
Наказом Державного департаменту рибного господарства від 20.11.2003 № 336, виданим на виконання спільного наказу Фонду державного майна України та Міністерства аграрної політики України від 06.05.2003 № 126/752 «Про передачу гідротехнічних споруд», затверджено Акт прийому-передачі майна СВАТ «Житомирське обласне сільськогосподарсько-рибоводне підприємство»; гідроспоруди та зимувальні стави «Вила» за інвентарними номерами 1435–1440 передано на баланс державного підприємства «Укрриба» на праві повного господарського відання.
Зазначені об`єкти, зокрема гідроспоруда-водоскид шандорного типу № 4 та гідроспоруда-водоскид шандорного типу № 5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1409107218214), розташовані за адресою: Житомирська область, Романівський район, с. Вила, вулиця Північна, буд. 10-а, є складовою єдиного майнового комплексу ДП «Укрриба» (код ЄДРПОУ 25592421), що перебуває у сфері управління Фонду державного майна України. Передання майна до сфери управління Фонду здійснено відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 14.10.2022 № 910-р та акта приймання-передачі від 07.06.2024.
Рішенням сесії Романівської районної ради від 03.06.2004 «Про передачу внутрішньогосподарських меліоративних систем у спільну власність територіальних громад сіл і селищ району», зі змінами, внесеними рішенням від 19.04.2016 № 96, у спільну власність територіальних громад Романівського району прийнято внутрішньогосподарську меліоративну мережу, в тому числі гідротехнічні споруди, розташовані на водних об`єктах Соболівської сільської ради (до складу якої входить с. Вила).
Державним реєстратором Відділу економічного розвитку та інфраструктури Романівської районної державної адміністрації на підставі зазначених рішень зареєстровано право спільної власності територіальних громад на гідроспоруди, розташовані в с. Вила Романівського району: за № НОМЕР_2 — на комплекс гідроспоруд по АДРЕСА_2 ; за № 1021082618214 — на гідроспоруду АДРЕСА_3 ; за № 1020575218214 — на гідроспоруду АДРЕСА_4 . Таким чином, на об`єкти державної власності незаконно зареєстровано право комунальної власності.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 11.04.2025 у справі № 906/123/18, що набрало законної сили, задоволено позов Чуднівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Фонду державного майна України до Житомирської районної ради: визнано незаконним та скасовано рішення сесії Романівської районної ради № 96 від 19.04.2016 у частині прийняття у спільну власність гідротехнічних споруд на водних об`єктах с. Вила Соболівської сільської ради; скасовано державну реєстрацію права спільної власності на зазначені гідроспоруди (записи № 1020329718214, № 1021082618214, № 1020575218214).
Разом з тим, у ході розгляду цієї справи встановлено, що 12.02.2019 між Романівською районною радою та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу комплексу гідроспоруд № 4, 5 (водоскиди шандорного типу), розташованих на земельних ділянках загальною площею 0,0006 га кожна на території Соболівської сільської ради Романівського району (кадастрові номери 1821484800:04:000:0383 та 1821484800:04:000:0382).
Згідно з відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на комплекс гідроспоруд, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта 1409107218214), до складу якого входять гідроспоруда-водоскид шандорного типу № 4 та гідроспоруда-водоскид шандорного типу № 5.
Таким чином, Романівська районна рада відчужила у приватну власність об`єкти державної власності, якими вона не мала права розпоряджатися.
Суд кваліфікує рішення Господарського суду Житомирської області від 11.04.2025 у справі № 906/123/18 як преюдиційне щодо факту передачі гідротехнічних споруд і зимувальних ставів «Вили» (інвентарні номери 1435–1440) на баланс ДП «Укрриба» на підставі наказів від 06.05.2003 та 20.11.2003, а також щодо факту перебування зазначених об`єктів у сфері управління держави. Відповідні обставини відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України повторному доказуванню не підлягають.
3.2. Правова природа спірних гідротехнічних споруд
Відповідно до ст. 1 Водного кодексу України водний об`єкт — це природний або штучно створений елемент довкілля, у якому зосереджуються води (зокрема ставок, водосховище). Згідно зі ст. 58 Земельного кодексу України (далі — ЗК) та ст. 4 Водного кодексу (далі — ВК) до земель водного фонду належать, зокрема, землі, зайняті гідротехнічними та іншими водогосподарськими спорудами. Відповідно до пп. «ґ» ч. 4 ст. 83 та пп. «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України землі водного фонду належать до земель комунальної та державної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, крім випадків, прямо передбачених законом (ч. 2 ст. 59 ЗК — лише замкнені природні водойми загальною площею до 3 га).
Статтею 186 ЦК України встановлено, що річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов`язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю та слідує за головною річчю. За змістом статей 186, 190, 316 ЦК України право власності виникає на окрему, самостійну річ; приналежність не може бути самостійним об`єктом права власності (постанова Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 910/8903/16).
Відповідно до ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не підлягають державній реєстрації речові права окремо на споруди, що є приналежністю головної речі або складовою частиною речі.
Верховний Суд у постанові від 24.01.2024 у справі № 401/2975/20 (провадження № 61-6435св23) підтвердив, що приналежність до головної речі самостійно не реєструється як окремий об`єкт нерухомого майна; у такому випадку державний реєстратор зобов`язаний відмовити в державній реєстрації права власності на відповідний об`єкт.
Будь-яка гідротехнічна споруда, незалежно від її цільового призначення, є інженерним об`єктом, розташованим на водному об`єкті та призначеним для управління ним, а також для запобігання шкідливій дії вод. Використання гідротехнічної споруди з іншою метою, аніж обслуговування водного об`єкта, без втрати її правового статусу є неможливим; відтак вона є приналежністю водного об`єкта. Власником гідротехнічної споруди може виступати лише особа, яка є власником земельної ділянки, на якій розташований водний об`єкт із такою спорудою (постанови Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 903/906/16; від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22; від 05.03.2025 у справі № 291/255/23).
Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22 (КЦС ВС) прямо констатував: гідротехнічна споруда нерозривно пов`язана з водним об`єктом, не може бути відокремлена від нього без втрати цільового призначення, а відтак не може перебувати у власності фізичних осіб, крім випадків, визначених законом (п. 73). Аналогічний висновок міститься у постанові від 05.03.2025 у справі № 291/255/23 (КЦС ВС): гідротехнічні споруди не підлягають передачі у власність як окремий об`єкт нерухомого майна (п. 58). 
Суд встановив, що спірні гідроспоруди-водоскиди шандорного типу № 4 та № 5 є конструктивними елементами ставків водного фонду у с. Вила Романівського району Житомирської області, нерозривно пов`язані з відповідними водними об`єктами та не можуть існувати як самостійні об`єкти права. Вони розташовані на землях водного фонду державної власності, що унеможливлює виникнення приватної власності на них у будь-якої особи.
3.3. Правомірність набуття відповідачем права власності
Судом встановлено, що право комунальної власності Романівської районної ради на спірні гідроспоруди виникло без правових підстав, оскільки відповідні об`єкти з 2003 року перебувають на балансі ДП «Укрриба» у сфері управління держави, що підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку (акт прийому-передачі від 20.11.2003, акт приймання-передачі від 07.06.2024). Жодного рішення компетентного органу про передачу цих об`єктів у комунальну власність не існувало.
Оскільки Романівська районна рада не мала права власності на спірне майно, вона не мала правомочності ним розпоряджатися. Договір купівлі-продажу від 12.02.2019 укладено особою, яка не мала права відчужувати майно. Відповідно до системного аналізу статей 187, 188, 377 ЦК України набуття права приватної власності на гідротехнічні споруди, що забезпечують існування водних об`єктів на земельній ділянці державної власності, є неправомірним (постанова КЦС ВС від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22, п. 110).
3.4. Щодо аргументу відповідача про добросовісне набуття
Відповідач посилається на статус добросовісного набувача та на постанову Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23. Суд відхиляє ці доводи з таких підстав.
По-перше, принцип захисту добросовісного набувача (ст. 388 ЦК України) не застосовується у випадках, коли закон взагалі виключає можливість виникнення права приватної власності на певний об`єкт. Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22 (п.п. 107–111) прямо зазначив: заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України є неможливим; розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватної власності. Застосування механізму ст. 388 ЦК у цьому спорі призведе до виокремлення спірної гідротехнічної споруди як самостійного об`єкта права власності, а не приналежності до водного об`єкта, та зумовить виникнення підстав для оформлення права власності на пов`язані земельні ділянки відповідно до ст. 120 ЗК, що створює загрозу для належного правового режиму земель водного фонду (п.п. 105, 111 постанови ВС від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22).
По-друге, посилання відповідача на постанову Верховного Суду від 16.04.2025 у справі № 910/17006/23 є безпідставним, оскільки зазначена справа стосувалася набуття права вимоги за кредитним договором та застосування положень статей 330, 388 ЦК України щодо добросовісного набувача майнового права. На відміну від цих правовідносин, у цій справі вирішується питання щодо гідротехнічних споруд водного фонду, які відповідно до закону та правових висновків Верховного Суду не можуть бути самостійним об`єктом приватної власності.
По-третє, у постанові від 05.03.2025 у справі № 291/255/23 (де аналогічний аргумент про добросовісність висувався стороною у касаційній скарзі) Верховний Суд підтримав висновки судів попередніх інстанцій, жодного разу не вдавшись до аналізу добросовісності набувача, — оскільки сама постановка питання про добросовісність є юридично нерелевантною, коли право взагалі не могло виникнути в силу закону.
3.5. Щодо аргументу про необхідність внесення компенсації на депозит суду
Суд відхиляє цей аргумент як такий, що ґрунтується на неправильному розумінні обраного позивачем способу захисту.
Компенсаційний механізм депозиту, передбачений ч. 5 ст. 388 ЦК України (в редакції Закону № 2982-IX), є складовою віндикаційного позову та застосовується виключно в ситуаціях, коли право власності могло б існувати у добросовісного набувача, але власник витребовує річ назад. У цій справі прокурор не заявляє вимогу про витребування майна (статті 387–388 ЦК), а просить припинити незаконне «володіння» об`єктом, право власності на який не могло виникнути у відповідача взагалі.
Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22 (п.п. 105, 111, 112) прямо вказав, що наявність зареєстрованого права власності всупереч вимогам закону позбавляє уповноважений орган можливості взяти об`єкт на облік як безхазяйний, а застосування механізму віндикації зумовлює виникнення передумов для оформлення права власності на пов`язані земельні ділянки, що створює загрозу правовому режиму земель водного фонду. Аналогічно у справі № 291/255/23 суди підтвердили ефективність обраного способу захисту шляхом скасування рішення реєстратора — без будь-якого депозиту.
3.6. Правильність та ефективність обраного способу захисту
Суд констатує, що прокурором обрано належний і ефективний спосіб захисту. Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала: застосований судом спосіб захисту має призводити до відновлення порушеного права без необхідності повторного звернення до суду (постанови ВП ВС від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18; від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19; від 16.02.2021 у справі № 910/2861/18).
Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22 (п. 104) підтвердив, що вимоги про визнання недійсними договорів та скасування державної реєстрації права власності з одночасним припиненням права власності є достатніми для захисту прав та інтересів держави. У постанові від 05.03.2025 у справі № 291/255/23 (п. 64) прямо вказано, що висновки судів про наявність підстав для скасування рішення державного реєстратора є обґрунтованими і спрямованими на відновлення порушених прав та інтересів держави.
У цій справі прокурором заявлено вимогу про припинення права «володіння» (а не «права власності») ОСОБА_1 та скасування рішення державного реєстратора. Такий спосіб захисту є: (а) адекватним правовідносинам, що склалися, — оскільки право власності на гідроспоруду не могло виникнути взагалі, а відповідач фактично здійснює незаконне «володіння» незареєстровуваним об`єктом; (б) ефективним — одночасне скасування рішення реєстратора забезпечує закриття відповідного розділу Державного реєстру речових прав і унеможливлює подальше незаконне використання об`єкта; (в) таким, що відповідає принципу процесуальної економії, — повністю відновлює права держави без необхідності подання додаткових позовів.
3.7. Співмірність втручання у право власності: аспект статті 1 Першого протоколу до Конвенції
Суд також розглянув питання відповідності задоволення позову статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі — Конвенція), яка захищає право на мирне володіння майном.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі — ЄСПЛ) будь-яке втручання у право власності є правомірним за трьох умов: воно передбачене законом, переслідує законну мету в публічному інтересі та є пропорційним (справедливий баланс між правами особи та інтересами суспільства).
У цій справі всі три умови дотримано. Втручання у «право власності» відповідача ґрунтується безпосередньо на вимогах ЗК, ВК та ЦК України, тобто є передбаченим законом. Мета втручання — захист державної власності та правового режиму земель і вод водного фонду — є законною і відповідає публічному інтересу охорони водних ресурсів та довкілля в цілому. Нарешті, задоволення позову є пропорційним, оскільки: право власності у відповідача взагалі не могло виникнути в силу прямого припису закону; відповідачка придбала майно у особи, яка не мала права на його відчуження; таким чином, відповідачка не може вважатися носієм легітимного очікування захисту такого «права» в розумінні Конвенції (Рішення ЄСПЛ "Копецький проти Словаччини" (Kopecky v. Slovakia), заява № 44912/98, від 28 вересня 2004 року). Суд також враховує, що Верховний Суд у постанові від 05.06.2024 у справі № 125/1227/22 вказав на серйозну екологічну загрозу, що виникає при встановленні приватної власності на гідроспоруди водного фонду, зокрема можливість втрати водності водних об`єктів та їх деградацію.
Таким чином, задоволення позову не суперечить зобов`язанням України за Конвенцією.
3.8. Висновок суду
Суд дійшов висновку, що спірні гідроспоруди-водоскиди шандорного типу № 4 та № 5 є приналежністю водних об`єктів (ставків) водного фонду державної власності, розташованих на землях водного фонду, що перебувають у державній власності. Відповідно до прямих приписів ЗК, ВК та ЦК України ці об`єкти не могли і не можуть бути передані у приватну власність. Романівська районна рада не мала правових підстав для реєстрації права комунальної власності та подальшого відчуження спірного майна. Договір купівлі-продажу від 12.02.2019 та рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності ОСОБА_1 суперечать вимогам законодавства. Позовні вимоги є законними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 58, 59, 83, 84 Земельного кодексу України; ст.ст. 1, 3, 4, 88 Водного кодексу України; ст. 1 Закону України «Про аквакультуру»; ст.ст. 186, 187, 188, 190, 203, 215, 316, 335, 377, 387, 391 Цивільного кодексу України; ч. 4 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»; ст.ст. 4, 5, 10, 12, 76–81, 141, 209, 211, 258, 263–265, 354 ЦПК України, —
РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
В И Р І Ш И В:
1. Позов Керівника Чуднівської окружної прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Фонду державного майна України — задовольнити.
2. Припинити право володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на комплекс гідроспоруд, розташований за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1409107218214), у складі: гідроспоруди-водоскиду шандорного типу № 4; гідроспоруди-водоскиду шандорного типу № 5.
3. Скасувати рішення державного реєстратора Романівської державної нотаріальної контори Житомирського районного нотаріального округу Назарця Д.В. (індексний номер рішення 45485250 від 12.02.2019) про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на комплекс гідроспоруд (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1409107218214) у складі гідроспоруди-водоскиду шандорного типу № 4 та гідроспоруди-водоскиду шандорного типу № 5, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .
4. Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Житомирської обласної прокуратури (ЄДРПОУ 02909950) 6 056 (шість тисяч п`ятдесят шість) гривень 00 копійок — витрати зі сплати судового збору.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення набирає законної сили після ухвалення постанови судом апеляційної інстанції, якщо його не скасовано.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Житомирського апеляційного суду через Романівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення проголошено 11 червня 2026 року.

Суддя	Андрій ШАКАЛОВ