Справа № 168/392/26
Провадження № 2-а/168/7/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року сел. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі:
головуючого –судді Малюти А.В.,
секретаря судового засідання – Сулеви Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Стара Вижівка справу за адміністративним позовом представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Колєсніка Богдана Володимировича до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
учасники справи в судове засідання не з`явилися,

В С Т А Н О В И В :
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Колєсніка Б.В. звернувся до суду з позовом до ГУНП у Волинській області. Просив суд визнати протиправною та скасувати постанову поліцейського Ковельського РУП ГУНП у Волинській області про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2018959 від 26 квітня 2026 року. Провадження в справі закрити відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 183 КУпАП.Також просив суд стягнути понесені позивачкою судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань ГУНП у Волинській області.
Адміністративний позов мотивований тим, що невідомим позивачці поліцейським Ковельського районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області (далі - Ковельське РУП ГУНП ) 26 квітня 2026 року щодо позивачки ОСОБА_1 було винесено оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення серії ЕГА № 2018959.
Вказану постанову позивачка на місці оформлення адміністративних матеріалів не отримувала, так як відмовилась її підписувати в силу своєї незгоди з прийнятим інспектором рішенням, а останній у зв`язку із цим відмовився вручати копію постанови.
Засобами поштового та електронного зв`язку ОСОБА_1 також не отримувала оскаржуваної постанови, хоча письмово зверталась із відповідним проханням до Ковельського РУП ГУНП у Волинській області.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Колєсніка Б.В. зазначив, що дійсно 26 квітня 2026 року ОСОБА_1 здійснила виклик працівників поліції шляхом телефонного дзвінку на лінію «102» та повідомила про те, що відносно неї вчинено домашнє насильство її чоловіком ОСОБА_2 , який вже двічі притягувався в 2026 році до адміністративної відповідальності Старовижівським районним судом Волинської області за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173/2 КУпАП, відносно позивачки.
Однак по приїзду на місце події та в результаті розмови поліцейські із ОСОБА_2 , не здійснили жодних заходів, спрямованих на з`ясування дійсних обставин. Натомість повністю відхилили без жодного вмотивування надані позивачкою ОСОБА_1 пояснення про обставини вчинення відносно неї домашнього насильства її чоловіком. А інспектор дійшов висновку, що здійснений позивачкою ОСОБА_1 виклик на лінію «102» начебто є завідомо неправдивим, хоча це не відповідає дійсності.
Більш того, інспектор виніс постанову щодо позивачки за статтею 183 КУпАП, розцінивши її дії як адміністративне правопорушення, хоча насправді виклик не був безпідставним.
Адвокат Колєснік Б.В. вважає, що оскаржувана постанова не підкріплена жодним доказом вчинення позивачкою інкримінованого їй адміністративного правопорушення, оскільки таких об`єктивно не існує, а сам поліцейський прийняв оспорюване рішення за наявності обґрунтованих сумнівів у правдивості пояснень особи, котра раніше вже вчиняла домашнє насильство щодо своєї дружини. А тому в силу презумпції невинуватості, закріпленої положеннями Конституції України, провадження у цій справі не могло бути розпочатим та підлягало закриттю.
На переконання сторони позивачки, поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання та оцінки доказів, закріплений частиною 2 статті 251 КУпАП, та обов`язок належного оформлення адміністративних матеріалів. А це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в оскаржуваній постанові і, відповідно, недоведеність складу й події інкримінованого позивачці ОСОБА_1 правопорушення.
Таким чином, адвокат Колєснік Б.В. вважає оскаржувану постанову серії ЕГА № 2018959 від 26 квітня 2026 року незаконною, протиправною, такою, що містить неправдиву інформацію, яка не підкріплена жодним належним, достовірним і допустимим джерелом фактичних даних і не відповідає дійсності. А також складеною з очевидними, грубими порушеннями чинного законодавства України та об`єктивною відсутністю будь-яких доказів події правопорушення, внаслідок чого вона має бути скасована, а провадження у справі закрито.
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції у Волинській області Сорочук А.М.подала відзив на позовну заяву. Просила суд у позові відмовити у повному обсязі. Вказала, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, вважає необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Бо 26 квітня 2026 року на гарячу лінію «102» надійшло повідомлення від позивачки ОСОБА_1 про те, що її чоловік вчиняє домашнє психологічне насильство, постійно принижує та ображає при неповнолітніх дітях, поводиться неадекватно. Подія зареєстрована в ЄО за №11363 від 26 квітня 2026 року. Тоді ж направили групу реагування.
Після прибуття екіпажу за адресою АДРЕСА_1 , працівники поліції оцінили обстановку, отримали пояснення позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка - ОСОБА_2 , поспілкувалися з сином заявниці. 
Поліцейські встановили що, психологічного насильства відносно позивачки ОСОБА_1 та будь-яких протиправних дій, які б свідчили про заподіяння шкоди здоров`ю або наявність реальної та безпосередньої загрози життю чи здоров`ю позивачки не вчинялося. Підтвердили відсутність події про яку зазначено у виклику. Поліцейські встановили, що повідомлена інформація є неправдивою та факти викладені у виклику позивачки ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження.
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції у Волинській області Сорочук А.М. вважає, що позивач здійснила виклик поліції безпідставно.
Так, на місці події працівник поліції склав відповідні матеріали відносно позивачки ОСОБА_1 , виніс постанову серії ЕГА № 2018959 від 26 квітня 2026 року про накладення адміністративного стягнення за статтею 183 КУпАП у вигляді штрафу 850 грн.
Інспектор поліції ознайомив позивачку з постановою згідно статті 285 КУпАП, з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно статті 268 КУпАП України. Примірник постанови позивачка відмовилася отримати, тому їй направили рекомендованим листом.
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції у Волинській області Сорочук А.М. вважає, що постанову серії ЕГА № 2018959 від 26 квітня 2026 року про накладення адміністративного стягнення за статтею 183 КУпАП у вигляді штрафу 850 грн. винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у межах компетенції уповноваженої службової особи.
Вказала, що факт правопорушення вчиненого позивачем підтверджується: постановою серії ЕГА № 1903687 від 26 жовтня 2025 року;реєстраційною картка повідомлення ЄО №16938; відеозаписом.
При цьому Представник відповідача вказала, що через технічні несправності на відеозаписі з нагрудної боді камери поліцейського з місця виїзду на виклик, що наданий суду, відсутній звук. Однак вважає, що це не спростовує факту вчинення правопорушення позивачкою ОСОБА_1 . Представник відповідача Сорочук А.М. вказала, що позовні
вимоги є необґрунтованими, а тому в позові слід відмовити в повному обсязі.
Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Колєсніка Б.В. в обґрунтування своїх вимог долучив у судовому засіданні додаткові документи: відповідь відповідача на запит адвоката, з якого вбачається, що відповідно був винесений протокол про адміністративне правопорушення серії ВБА 208967 від 26 квітня 2026 року стосовно позивачки ОСОБА_1 . Копію постанови про вчинення адміністративного правопорушення було додатково надіслано позивачці ОСОБА_1 за вихідним №54653 від 27 квітня 2026, оскільки остання відмовилась від отримання даної постанови на місці її винесення. Портативний відео реєстратор (нагрудна боді-камера) з якого велась відео фіксація події, відображеної в постанові ЕГА №2018959 від 26 квітня 2026 року за статтею 183 КУпАП відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , серійний номер портативного відео реєстратора «Камера ДВР ДМИ (4159,75)», модель «Роlice Bodi Саmera DVD», даний портативний відео реєстратор перебуває на балансі ГУНП у Волинській області та зареєстрований під інвентарним номером – 101482278. Відеозаписи з нагрудних боді-камери поліцейських перевіряються уповноваженою відповідальною особою щоразу після завершення, добового чергування. Під час перевірки відеозаписів зроблених вищевказаною нагрудною камерою поліцейського було виявлено технічну несправність даної камери,а саме на відеозаписі відсутній звук.
До відповіді надали завірені копії постанови про адміністративне правопорушення та копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, рапорт реєстрації звернення в журналі ЄО, рапорт реєстрації скарги на дії працівників поліції, диск з відеозаписом події.

Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою від 06 травня 2026 року Старовижівського районного суду Волинської області відкрити провадження в адміністративній справі за позовом представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Колєсніка Б,В. до ГУНП у Волинській області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Призначили судове засідання на 10.00 год. 13 травня 2026 року. Витребували від відповідача матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивачки ОСОБА_1 .
Ухвалою від 13 травня 2026 року Старовижівського районного суду Волинської області за клопотанням відповідача відклали судове засідання на 10 год. 00 хв. 02 червня 2026 року. для надання можливості написання відзиву на позов та підготувати копії документів відповідно до ухвали суду. Також суд викликав в судове засідання сторони.
Таким чином, судом вжиті належні заходи для повідомлення сторін про розгляд справи та реалізації ними права судового захисту своїх прав та інтересів. Тому суд вважає, що сторонам відомо про розгляд даної справи у суді.

Явка сторін по справі та їх позиції у судовому засіданні.
Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином.
Представник позивачки ОСОБА_1 – адвокат Колєснік Б.В. подав клопотання про проведення розгляду справи у відсутності сторони позивача. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції у Волинській області – Сорочук А.М. у судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги КАС України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.
Перешкод для вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами, судом не встановлено.
На підставі частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, в зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи.

Фактичні обставини встановлені Судом.
26 квітня 2026 року на гарячу лінію «102» надійшло повідомлення від позивачки ОСОБА_1 про те, що її чоловік вчиняє домашнє психологічне насильство, постійно принижує та ображає при неповнолітніх дітях, поводиться неадекватно. Подія зареєстрована в ЄО за №11363 від 26 квітня 2026 року. Тоді ж направили групу реагування.
Після прибуття екіпажу за адресою АДРЕСА_1 , працівники поліції оцінили обстановку, отримали пояснення позивачки ОСОБА_1 та її чоловіка - ОСОБА_2 , поспілкувалися з сином заявниці. Поліцейські встановили, що психологічного насильства відносно позивачки ОСОБА_1 та будь-яких протиправних дій, які б свідчили про заподіяння шкоди здоров`ю або наявність реальної та безпосередньої загрози життю чи здоров`ю позивачки не вчинялося.
Натомість,на місці події працівник поліції склав відповідні матеріали відносно позивачки ОСОБА_1 , виніс постанову серії ЕГА № 2018959 від 26 квітня 2026 року про накладення адміністративного стягнення за статтею 183 КУпАП у вигляді штрафу 850 грн. Бо інспектор дійшов висновку, що здійснений позивачкою ОСОБА_1 виклик на лінію «102» був завідомо неправдивим.
Вказану постанову позивачка на місці оформлення адміністративних матеріалів не отримувала, так як відмовилась її підписувати в силу своєї незгоди з прийнятим інспектором рішенням, а останній у зв`язку із цим відмовився вручати копію постанови.
Копію постанови про вчинення адміністративного правопорушення було відповідач надіслав позивачці ОСОБА_1 за вихідним №54653 від 27 квітня 2026.
Судом встановлено, що портативний відео реєстратор (нагрудна боді-камера) з якого велась відео фіксація події, відображеної в постанові ЕГА №2018959 від 26 квітня 2026 року за статтею 183 КУпАП відносно позивачки ОСОБА_1 , серійний номер портативного відео реєстратора «Камера ДВР ДМИ (4159,75)», модель «Роlice Bodi Саmera DVD», даний портативний відео реєстратор перебував на балансі ГУНП у Волинській області та зареєстрований під інвентарним номером – 101482278. 
Даний відео реєстратор під час запису подій 26 квітня 2026 року мав технічну несправність даної камери,а саме на відеозаписі відсутній звук. Тому даний речовий доказ не є допустимим.
Також, судом встановлено в судовому засіданні, що представник відповідача Сорочук А.М. факт правопорушення вчиненого позивачкою ОСОБА_1 26 квітня 2026 року підтверджує такими документами: постановою серії ЕГА № 1903687 від 26 жовтня 2025 року;реєстраційною картка повідомлення ЄО №16938;відеозаписом.
Однак зазначені документи,досліджені у судовому засіданні взагалі відношення не мають до події 26 квітня 2026 року та ОСОБА_1 .
Оцінка Суду.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного.
Відповідно до вимог статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до статті 5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до частини 3 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Предметом судового дослідження за даними правовідносинами є правомірність дій суб`єкта владних повноважень щодо встановлення факту вчинення адміністративного правопорушення, законність та обґрунтованість прийнятої постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.
Таким чином, досліджуючи питання правомірності застосування адміністративної відповідальності до позивача у вказаних спірних правовідносинах, суд перевіряє, чи були у відповідача по справі підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності з прийняттям постанови про адміністративне правопорушення щодо визнання його вини у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення стягнення.
Підставами для визнання протиправними дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень є невідповідність їх вимогам чинного законодавства. Обов`язковою умовою для визнання таких дій/бездіяльності протиправними є також наявність факту порушення прав чи охоронюваних законом інтересів позивача у справі.
Неправомірні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, прийняті з порушенням прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, можуть бути оскаржені в порядку адміністративного судочинства. Це право передбачено частиною 2 статті 55 Конституції України та статтею 6 КАС України.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством є завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі -КУпАП).
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Як встановлено стаття 183 КУпАП завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Частиною 1 статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото - і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Крім того, в матеріалах справи наявний відеозапис з місця події на якому зафіксовано розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене статті 183 КУпАП. 
Однак судом встановлено, що відео реєстратор під час запису подій 26 квітня 2026 року мав технічну несправність даної камери,а саме на відеозаписі відсутній звук. Тому даний речовий доказ не є допустимим.
Суд висновує,що позивачка ОСОБА_1 , звертаючись на лінію «102», вважала, що ситуація, яка склалася, потребує негайного реагування правоохоронних органів, та діяла добросовісно, керуючись мотивами запобігання можливим негативним наслідкам. Її звернення було зумовлене переконанням у тому, що їй заподіюється домашнє насильство її чоловіком ОСОБА_2 , який вже двічі притягувався в 2026 році до адміністративної відповідальності Старовижівським районним судом Волинської області за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених статтею 173/2 КУпАП, відносно позивачки.
Водночас відповідач не надав жодних відомостей чи доказів того, що позивач викликав поліцію, заздалегідь усвідомлюючи відсутність необхідності у такому виклику.
Суд зазначає, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки сам по собі опис адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою його об`єктивної сторони.
Така постанова, відповідно до її правової природи, є актом, прийнятим суб`єктом владних повноважень за результатами розгляду зафіксованого правопорушення, що передбачає попереднє фіксування факту вчинення відповідного порушення.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 26 квітня 2018 року у справі № 338/1/17 та від 29 квітня 2020 року у справі № 161/5372/17.
Тому суд висновує, що навіть у тому випадку, коли особа звертається із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина також не може сама по собі бути підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності без з`ясування умислу на подання неправдивої інформації, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції України.
Бо у відповідності до статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» поліція відповідно до покладених на неї завдань: здійснює превентивну та профілактичну діяльність, спрямовану на запобігання вчиненню правопорушень; виявляє причини та умови, що сприяють вчиненню кримінальних та адміністративних правопорушень, вживає у межах своєї компетенції заходів для їх усунення; вживає заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок учинення кримінального, адміністративного правопорушення; здійснює своєчасне реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
Таким чином до повноважень Поліції входить, зокрема, реагування на заяви та повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події.
Крім цього, відповідно до пункту 2 Розділу ІV Інструкції з організації реагування на заяви і повідомлення про кримінальні, адміністративні правопорушення або події та оперативного інформування в органах (підрозділах) Національної поліції України, затвердженої наказом МВС України, отримавши телефоном повідомлення про правопорушення або подію (електронне повідомлення про правопорушення або подію через систему ІПНП), оперативний черговий ТВП зобов`язаний, зокрема, за погодженням з диспетчером направити на місце вчинення правопорушення або події наряд поліції, окремих працівників, а у разі вчинення кримінального правопорушення СОГ.
Отже, сам факт виклику поліції позивачкою ОСОБА_1 не свідчить, що такий виклик є завідомо неправдивий. «Повідомлення» на лінію «102» не може кваліфікуватися завідомо неправдивим повідомленням (викликом) поліції, оскільки завданням поліції є охорона прав і свобод людини (стаття 2 Закону України «Про Національну поліцію України»).
Суд вважає, що в діях позивачки ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення щодо завідомо неправдивого виклику поліції, разом з тим відповідач в межах своїх повноважень повинен виконувати покладені на нього обов`язки щодо реагування на таке повідомлення.
Отже,умисел на вчинення завідомо неправдивого виклику у ОСОБА_1 був відсутній, а її поведінку слід розцінювати як добросовісне реагування на, як вона вважала, потенційно небезпечну ситуацію.
Суд звертає увагу, що стаття 183 КУпАП передбачає відповідальність за завідомо неправдивий виклик спеціальних служб, тобто завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань.
Суб`єктивна сторона проявляється у формі прямого умислу, коли особа чітко усвідомлює, що її звернення до спеціальних служб є свідомо неправдивим, не має на меті усунення порушень громадського порядку, надзвичайних ситуацій або загроз життю людей, а зумовлене протиправними, переважно хуліганськими мотивами.
Однак, такі дії не можна кваліфікувати завідомо неправдивим викликом, якщо людина вважала свої права порушеними чи такими, що можуть бути порушені; розраховувала на захист прав поліцією; не має прямого умислу на вчинення правопорушення, повідомляє фактичні обставини справи та не має на меті безпідставного виїзду поліції.
Більше того, матеріали справи не містять доказів того, що працівниками поліції у повному обсязі встановлено обставини, що стосуються повідомленого позивачем факту, за яким ним здійснено виклик поліції, та перевірено чи інформація, яку позивач повідомив, була дійсно завідомо неправдивою.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що відповідачем не доведено порушення позивачкою ОСОБА_1 статті 183 КУпАП, отже постанова серії ЕГА №2018959 від 26 квітня 2026 року по справі про адміністративне правопорушення від 26 квітня2026 року є протиправною та підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення – закриттю.
Бо поліцейський неналежним чином виконав свій обов`язок щодо збирання та оцінки доказів, закріплений частиною 2 статті 251 КУпАП, та обов`язок належного оформлення адміністративних матеріалів. А це, в свою чергу, свідчить про недоведеність обставин, викладених в оскаржуваній постанові і, відповідно, недоведеність складу й події інкримінованого позивачці ОСОБА_1 правопорушення.
Адже відсутні докази, що інспектор поліції ознайомив позивачку з постановою згідно статті 285 КУпАП, з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно статті 268 КУпАП України.
Суд відхиляє за безпідставністю твердження представника відповідача Сорочук А.М. про те, що це не спростовує факту вчинення правопорушення позивачкою ОСОБА_1 .
Стаття 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Суд зауважує, що постанова про притягнення до адміністративної відповідальності є рішенням суб`єкта владних повноважень, актом індивідуальної дії, який встановлює відповідні права та обов`язки для особи, щодо якої він винесений. Таке рішення суб`єкта владних повноважень має бути обґрунтованим на момент його прийняття, оскільки воно має значимі наслідки для позивача, що знаходиться в нерівному положенні по відношенню до суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Згідно з пунктом 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до статті 246 КУпАП, порядок провадження в справах про адміністративні правопорушення в органах (посадовими особами), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, визначається цим кодексом та іншими законами України.
Відповідно до частини 1 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно із частиною 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю у випадку відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи положення пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України, відповідно до якої, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення, суд, ґрунтуючись на підставі повно і всебічно з`ясованих обставинах в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які надані позивачем при зверненні до суду, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову та скасування постанови суб`єкта владних повноважень про накладення адміністративного стягнення і закриття справи про адміністративне правопорушення, що відповідає вимогам частини 2 статті 9 КАС України.
Ботягар доказування в адміністративному процесі покладається на суб`єктів владних повноважень. Слід відзначити, що відповідачем не надано суду будь-яких доказів, що спростували б доводи позивача про добросовісне дотримання законодавства.
У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винуватості особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Відповідний правовий висновок викладено у пункті 39 постанови Верховного Суду від 08 липні 2020 року у справі № 463/1352/16-а.
Суд спростовує твердження відповідача Головного управління Національної поліції у Волинській області у відзиві на позовну заяву за таких обставин.
Твердження відповідача, що факт правопорушення вчиненого позивачкою ОСОБА_1 26 квітня 2026 року підтверджує такими документами: постановою серії ЕГА № 1903687 від 26 жовтня 2025 року; реєстраційною картка повідомлення ЄО №16938; відеозаписом - не відповідають фактичним обставинам справи.
Бо зазначені документи, досліджені у судовому засіданні взагалі відношення не мають до події 26 квітня 2026 року та ОСОБА_1 . Даний доказ суд визнає неналежним.
А DVD диск і записи з портативного відео реєстратора (нагрудна боді-камера), з якого велась відео фіксація події, відображеної в постанові ЕГА №2018959 від 26 квітня 2026 року за статтею 183 КУпАП відносно позивачки ОСОБА_1 , серійний номер портативного відео реєстратора «Камера ДВР ДМИ (4159,75)», модель «Роlice Bodi Саmera DVD», судом визнано недопустимим доказом. Бо саме на відеозаписі відсутній звук. Про що сторони не заперечують.
Решта заперечень відповідача спростовуються як матеріалами справи так і поясненнями сторін.
Таким чином суд висновує, що позовні вимоги повністю знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню, оскільки відповідач не довів правомірності прийнятого ним рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності. 
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
На підставі викладеного, суд вважає, що судові витрати у виді судового збору в сумі 542,06 грн., слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача – Головного управління Національної поліції у Волинській області.

З цих підстав,
керуючись статтями 5- 9, 19, 25, 77, 194, 211, 229, 241, 242, 245, 246, 286 КАС України,
статтями 7, 9, 183, 222, 245 - 247, 251, 252, 254, 268, 280 КУпАП,
суд
У Х В А Л И В :

Позов представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Колєсніка Богдана Володимировича до Головного управління Національної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,- задовольнити повністю.
Постанову серії ЕГА № 2018959 від 26 квітня 2026 року про накладення адміністративного стягнення за статтею 183 КУпАП на ОСОБА_1  у вигляді штрафу 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень,- визнати протиправною та скасувати.
Провадження в справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за статтею 183 КУпАП, - закрити відповідно до пункту 3 частини 3 статті 286 КАС України на підставі пункту 1 частини 1 статті 247 КУпАП за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 ,сплачений нею судовий збір всього в сумі 542,06 (п`ятсот сорок дві гривні шість копійок) гривень.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення ухвалене і надруковане 02 червня 2026 року, перебуваючи в нарадчій кімнаті, в єдиному екземплярі.

Ім`я (найменування) сторін:
Позивач:  ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_2 ;
Представник позивача: Колєснік Богдан Володимирович ,адреса АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_2 ;
Відповідач:Головне управління Національної поліції у Волинській області, адреса 43025, Волинська обл., місто Луцьк, вулиця Винниченка, будинок 11, ЄДРПОУ 40108604.

Суддя	  	А.В.Малюта