справа №359/3709/26 головуючий у суді І інстанції Вознюк С.М.
провадження №33/824/2780/2026 суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 червня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі судді Березовенко Р.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2026 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи: НОМЕР_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 та ст.130 КУпАП,
В С Т А Н О В И В:
Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 та ст.124 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.
Не погоджуючись з даним судовим рішенням, 27 квітня 2026 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2026 року про притягнення до адміністративного правопорушення за ст. 130 КУпАП ОСОБА_1 та закрити провадження за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, розглянувши справу поверхнево, а тому останній вважає, що постанова суду є неправомірною і підлягає скасуванню. 
На думку апелянта, суд першої інстанції обрав обвинувальну позицію щодо особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, розглянув справу та виніс постанову, якою визнав ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 130 КУпАП.
Так, суддею було допущено спрощений підхід до розгляду даної справи про адміністративне правопорушення, оскільки в постанові не було встановлено фактичні обставини правопорушення, а суддя послався лише на обставини, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення та обґрунтував вину лише на формально перелічених документах, тобто не виконав свої безпосередні функції щодо повного, всебічного, і об`єктивного з`ясування обставин справи, що є неприпустимим, відтак ухвалене рішення не відповідає вимогам правової визначеності та вмотивованості судового рішення.
Таким чином, закон встановлює чітку послідовність обставин, які підлягають встановленню в ході проведення огляду особи на стан сп`яніння, які знаходяться упричинному зв`язку між собою та є взаємозалежними.
У судове засідання апелянт не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений 21 травня 2026 року належним чином, про що свідчить Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, будь яких заяв та клопотань про неможливість явки до суду та/або відкладення розгляду справи не подавав.
Київська обласна прокуратура про апеляційний розгляд справи повідомлена 21 травня 2026 року, про що свідчить Звіт про направлення вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду, однак позицію щодо справи не висловила. 
Апеляційний суд враховує, що розумні строки судового розгляду є невід`ємним елементом права на справедливий суд, а невиправдано тривалий розгляд справи без достатніх на те підстав, призводить до перебування учасників справи у стан правової невизначеності, враховуючи, що позиція апелянта у справі є чіткою і зрозумілою, а також відсутність обґрунтувань неможливості участі у розгляді справи у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, дійшов висновку про визнання неповажними причин неявки апелянта у судове засідання, а неявку такою, що не перешкоджає розгляду справи по суті за наявними матеріалами справи.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2026 року о 14:50 у м. Бориспіль по вул. Привокзальна, 3А водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом марки «Mercedes-Benz C 200», д.н.з. НОМЕР_2 , був не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та не дотримався безпечного бокового інтервалу, внаслідок чого здійснив наїзд на припарковані транспортні засоби: «Nissan Murano», д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_2 , та «Mazda 323», що належить ОСОБА_3 . В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим завдано матеріальних збитків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3.б, 13.1 ПДР України, відповідальність за що передбачена ст. 124 КУпАП.
Крім того, 27 березня 2026 року о 14:50 у м. Бориспіль по вул. Привокзальна, 3А водій ОСОБА_1 , будучи учасником ДТП, керував транспортним засобом марки «Mercedes-Benz C 200», д.н.з. НОМЕР_2 , у стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проведено на місці зупинки транспортного засобу зі згоди водія у встановленому законом порядку за допомогою приладу Alcotest Drager 6820 (ARHF 0029), результат - 2,58‰, тест №2665. Своїми діями порушив п. 2.9.а ПДР України, відповідальність за що передбачена ч. 1 ст. 130 КУпАП.
На підставі викладеного, з метою недопущення порушення прав особи, що притягується до адміністративної відповідальності, суд першої інстанції матеріали про притягнення ОСОБА_1 , до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та за ст. 124 КУпАП об`єднав в одне провадження та присвоїв адміністративній справі єдиний унікальний номер - провадження № 3/359/1521/2026 та справи № 359/3709/26.
Так, суд першої інстанції встановивши обставини передбачені ст. 280 КУпАП, дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вищевказаних правопорушень підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, письмовими доказами, а саме: 
- даними, що містяться в протоколах про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 625642 від 27.03.2026 року та серії ЕПР1 № 625617 від 27.03.2026 року, що складені та підписані уповноваженою на те особою, а їх зміст у повній мірі відповідає вимогам ст. 256 КУпАП; 
- схемою місця ДТП та фототаблицею, на яких зафіксовано розташування транспортних засобів після ДТП, характер їх пошкоджень; 
- письмовими поясненнями ОСОБА_2 ; 
- рапортом поліцейського взводу №2 роти№1 Батальйону патрульної поліції в м. Бориспіль УПП сержанта Дмитра Шелиста від 27.03.2026; 
- направленням на медичний огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, відповідно до якого у ОСОБА_1 були виявлені явні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови та координації рухів; 
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів; результатом тесту спеціального технічного засобу Drager 6820 ARHF-0029, результат огляду становить 2,58 проміле;
- копією свідоцтва про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювання техніки, відповідно до якого прилад Drager 6820 ARHF-0029 є справним та придатним до використання; 
- довідкою Заступника командира батальйону патрульної поліції в місті Бориспіль УПП у Київській області ДПП капітана Саргіса Мінасяна про наявність у ОСОБА_1 посвідчення водія, що підтверджує його статус водія, а також довідкою про відсутність повторності вчинення правопорушення за ст. 130 КУпАП;
- відеозаписом з нагрудних камер працівників поліції, на якому зафіксовано подію, яка сталася 27.03.2026 в м. Бориспіль по вулиці Привокзальній, а саме: водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом, автомобілем марки «Mercedes-Benz C 200» д.н.з. НОМЕР_2 , в стані алкогольного сп`яніння та іншими матеріалами справи.
Суд першої інстанції зазначив, що стан алкогольного сп`яніння об`єктивно вплинув на здатність водія адекватно оцінювати дорожню обстановку та перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з допущеним порушенням Правил дорожнього руху та настанням дорожньо-транспортної пригоди.
Дані, що містяться у зазначених джерелах доказів, повністю відповідають фактичним обставинам справи та вказують на вину ОСОБА_1 у порушенні вищезазначених вимог ПДР України.
З огляду на вищевикладене, аналізуючи докази по справі з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності, суд першої інстанції дійшов висновку, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 та ст. 124 КУпАП, доведена повністю.
У зв`язку з цим, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення ОСОБА_1 зазначених в протоколах про адміністративне правопорушення вимог ПДР, а саме: п.2.3.б, п.13.1, п.2.9.а ПДР України, що свідчить про скоєння ним адміністративних правопорушень, передбачених за ч.1 ст.130, ст.124 КУпАП.
Враховуючи встановлені обставини справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд у оскаржуваній частині погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суд, діючи у відповідності до вимог ст. ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1 в порушенні п.2.9. Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є законним і обґрунтованим.
Так, частиною першою статті 130 КУпАП передбачена відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до частин першої, другої статті 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року №580-VIII встановлено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до абзацу другого частини п`ятої статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Положеннями абзацу п`ятого частини другої статті 16 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року №3353-XII встановлено, що водій зобов`язаний не допускати випадків керування транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також не передавати керування транспортним засобом особі, яка перебуває в такому стані або під впливом таких препаратів.
Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Так, відповідно до пункту 1.3 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Відповідно до пункту 2.9. Правил дорожнього руху водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
У пункті 1.9 Правил дорожнього руху встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Процедура та порядок огляду на стан сп`яніння регламентуються ст. 266 КУпАП, Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 та Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09 листопада 2015 року №1452/735.
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, проводиться поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року №1103 передбачено наступне.
Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. У разі встановлення стану сп`яніння результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в протоколі про адміністративне правопорушення, до якого долучається акт огляду. Акт огляду на стан сп`яніння за результатами такого огляду, проведеного поліцейським, складається у двох примірниках, один з яких вручається водію, а другий залишається в поліцейського та/або долучається до протоколу про адміністративне правопорушення в разі встановлення стану сп`яніння (п. 5).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам. Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав. (п. 6, 7).
Огляд водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я проводиться в будь-який час доби із застосуванням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність), тестів на вміст наркотичного засобу або психотропної речовини в організмі особи. У разі позитивного результату тесту обов`язковим є підтвердження наявності наркотичного засобу або психотропної речовини лабораторним дослідженням (п. 10).
Лікар, що проводив у закладі охорони здоров`я огляд водія транспортного засобу, складає за його результатами висновок за формою, яка затверджується МОЗ. Висновок може бути оскаржений водієм транспортного засобу у встановленому законодавством порядку (п. 13, 14).
З матеріалів справи апеляційним судом встановлено, що роздруківка з результатом огляду з використанням спеціального технічного засобу засвідчує результат тесту, проведеного з використанням приладу «Drager Alcotest 6820» 2,58 проміле, який перевищує гранично допустиму норму встановлену п. 7 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України та Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735.
Відповідно до п. 9 Розділу ІІ Інструкції, з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
За даними відеозапису з боді-камер поліцейського Фещенко О.І. після проходження огляду на місці ОСОБА_1 , не заперечив щодо результату, проведеного з використанням приладу «Drager Alcotest 6820» (по таймінгу 17:06 год.) та, усвідомлюючи наслідки встановленого, не виявив бажання бути оглянутим в закладі охорони здоров`я, що підтверджується відеозаписом з боді-камери поліцейського та підписом апелянта на результаті тестування на алкоголь. 
Оскільки відеозапис є одним із об`єктивних доказів у справі про адміністративне правопорушення, так як на ньому зафіксована подія правопорушення, апеляційний суд оцінює його в сукупності з іншими дослідженими судом та наведеними в оскаржуваній постанові доказами, і така сукупність належних та допустимих доказів свідчить про беззаперечну доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Всі матеріали справи зібрані працівниками патрульної поліції, які діяли в межах своїх повноважень та протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_1 повністю відповідають вимогам ст. 256 КУпАП, а тому доводи апелянта про неповне дослідження доказів не знайшли своє підтвердження, оскільки сукупність наданих доказів суду першої інстанції вказують, що обставини викладені у протоколі від 27 березня 2026 року повністю підтверджуються.
Відтак, переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду першої інстанції і були підставами для скасування постанови та закриття провадження в справі, апелянтом не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Крім того, доводи апелянта містять лише посилання на законодавство без чітко визначеної позиції. 
Таким чином, доводи апелянта мають формальний характер та спрямовані на його ухилення від адміністративної відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення та не підтверджуються відеозаписом. Такі доводи апелянта не спростовують встановлених обставин того, що вінвчинив адміністративне правопорушення.
Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до п. 1 ч. 8 ст. 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду без змін.
Таким чином, апеляційний суд не встановив підстав для зміни або скасування постанови суду першої інстанції у оскаржуваній частині, оскільки вона є законною, обґрунтованою та вмотивованою, та дійшов висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Оскільки судове рішення у частині притягнення до відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Постанова Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2026 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за статтею 124 КУпАП не оскаржувалася, а тому, апеляційним судом не переглядалась.
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, Київський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Постанову Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2026 року, якою ОСОБА_1 визнано винним в частині вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі одна тисяча неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн. 00 коп., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 17 квітня 2026 року - залишити без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 травня 2026 року.
Суддя: Р.В. Березовенко