Справа № 476/888/25
Провадження № 2/476/101/2026

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.06.2026 року      с-ще Єланець

Єланецький районний суд Миколаївської області в складі: 
головуючого - судді     Чернякової Н.В. 
за участю секретаря     Слободніченко В.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Комелектронпром" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 

В С Т А Н О В И В :

03.12.2025 року ТОВ "Комелектронпром" в особі директора Кучера Василя Миколайовича звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Представник позивача позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до наказу № 12 від 28.06.2024 року ОСОБА_1 прийнято на роботу у ТОВ  "Комелектронпром" електромонтажником силових мереж з 01.07.2024 року. Відповідно до наказу № 15 від 01.07.2024 року "Про закріплення водія за автомобілем" ТОВ  "Комелектронпром" за водієм ОСОБА_1 закріплено автотранспортний засіб - автомобіль CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
23.10.2024 року мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.01.2025 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Посилаючись на положення ст. ст. 1166, 1187, 1192 ЦК України ТОВ  "Комелектронпром" просило суд стягнути з відповідача витрати на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 в розмірі 200640,00 грн., втрату товарної вартості автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - 10000 грн., упущену вигоду в розмірі 30000 грн., витрати пов`язані з наданням правової допомоги - 17000 грн., суму сплаченого судового збору - 3714,60 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, до суду направив клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та відповіді на відзив.
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, до суду направили відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив, у яких зазначили, що позивачем неправильно визначено правову природу спірних правовідносин та, відповідно, помилково застосовано норми матеріального права. Зокрема, спір виник у межах трудових правовідносин між сторонами, а тому підлягає регулюванню нормами Кодексу законів про працю України, які є спеціальними щодо норм Цивільного кодексу, на які посилається позивач. Відповідно до вимог КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність лише за пряму дійсну шкоду, заподіяну підприємству, і, як загальне правило, у межах свого середнього місячного заробітку, якщо відсутні підстави для покладення повної матеріальної відповідальності. Позивачем не наведено та не доведено наявності таких підстав, передбачених законом, що виключає можливість стягнення з відповідача заявленої суми у повному обсязі. Крім того, позивачем пропущено строк звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, заподіяної підприємству внаслідок ДТП згідно зі ст. 233 КЗпП.
У зв`язку з викладеним, просила суд у задоволені позову позивача про стягнення з відповідача заподіяної шкоди відмовити у зв`язку з пропуском позивачем встановленого ст. 233 КЗпП України строку звернення до суду. У разі якщо суд дійде висновку про відсутність підстав для відмови у позові з цієї підстави - задовольнити позов частково та стягнути з відповідача лише пряму дійсну шкоду в межах середнього місячного заробітку у розмірі 8400 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Виходячи з викладеного, суд вбачає за можливе розглянути справу по суті за відсутності належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи учасників справи. 
Дослідивши письмові матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд приходить до слідуючого.
Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, відповідно до наказу № 12 від 28.06.2024 року відповідача ОСОБА_1 прийнято на роботу у ТОВ  "Комелектронпром" електромонтажником силових мереж з 01.07.2024 року.
Відповідно до наказу № 15 від 01.07.2024 року "Про закріплення водія за автомобілем" ТОВ  "Комелектронпром" за водієм ОСОБА_1 закріплено автотранспортний засіб - автомобіль CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , 2014 року випуску.
23.10.2024 року близько 09:00 год. в м. Миколаєві по вул. 6-та Слобідська, біля буд. 47, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобіля марки МАZDA CX-5, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , який було припарковано по вул. 6-та Слобідська, біля буд. 47, власник ОСОБА_2 . Відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕРП1 № 156866 від 23 жовтня 2024 року за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 16.01.2025 року у справі № 490/9886/24 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 автомобіль CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником є ТОВ  "Комелектронпром".
Із матеріалів справи слідує, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказаному транспортному особу були спричинені механічні пошкодження на загальну суму 200640,00 грн. На сьогоднішній день витрата товарної вартості автомобіля складає 10000 грн. Оскільки ОСОБА_1 є винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, має сплатити витрати пов`язані з ремонтом автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . Крім того, внаслідок винних та неправомірних дій відповідача було завдано шкоду, яка полягає у порушення права власності ТОВ "Комелектронпром", зокрема внаслідок пошкодження транспортного засобу підприємство зазнало втрат, пов`язаних з отриманням додаткового прибутку. На сьогоднішній день ТОВ  "Комелектронпром" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, з його простоєм на час проведення ремонту, підприємство зазнало упущену вигоду, яка становить 30000 грн.
Позивач при обґрунтуванні позовних вимог посилається на те, що своїми діями відповідач скоїв правопорушення, передбачене ст. 124 КУПАП, в результаті чого спричинена матеріальна шкода на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , втрату товарної вартості автомобіля CITROEN BERLINGO, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 - 10000 грн., упущену вигоду.
Статтею 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Однак, відповідачем завдано майнову шкоду позивачу під час виконання ним своїх трудових обов`язків, тобто відповідач ОСОБА_1 працював електромонтажником силових мереж у ТОВ "Комелектронпром", їхні відносини додатково регулюються Кодексом законів про працю України.
Згідно ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. 
Стаття 130 КЗпП України передбачає, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами. Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою роботодавця працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
За змістом ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків; 8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством; 10) шкоди завдано недостачею, знищенням або пошкодженням обладнання та засобів, наданих у користування працівнику для виконання роботи за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу. У разі звільнення працівника та неповернення наданих йому у користування обладнання та засобів з нього може бути стягнута балансова вартість такого обладнання у порядку, визначеному цим Кодексом.
Письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівником, який досяг вісімнадцятирічного віку та: 1) займає посаду або виконує роботу, безпосередньо пов`язану із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або використанням у процесі виробництва переданих йому цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 2) виконує роботу за трудовим договором про дистанційну роботу або про надомну роботу і користується обладнанням та засобами роботодавця, наданими йому для виконання роботи (ч. 1 ст. 135-1 КЗпП України).
Згідно з Переліком посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, затвердженого постановою ДКСР по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року № 447/24 (далі - Перелік №447/24), посада водія не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений такий договір.
Пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, завданої підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» передбачає, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Верховний Суд у справі №743/1641/15-ц від 29.01.2018 року сформулював правовий висновок, відповідно до якого водій не належить до категорії працівників, з якими згідно з ст. 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність.
Тобто, враховуючи вищезазначене, водій автотранспортних засобів ОСОБА_1 не належить до категорії працівників, з якими згідно зі статтею 135-1 КЗпП України може бути укладений договір про повну матеріальну відповідальність, а отже не може нести матеріальну відповідальність у повному розмірі за завдання шкоди за вказаним договором.
Окрім того, що договір про повну матеріальну відповідальність не може бути укладено з водієм, суд дійшов висновку, що позивачем не надано і беззаперечних доказів укладення договору з ОСОБА_1 про повну матеріальну відповідальність.
Вирішуючи спори щодо відшкодування працівником майнової шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, суд повинен установити такі факти: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду в повному обсязі. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.
Обов`язок доведення наявності умов для покладення матеріальної відповідальності на працівника лежить на роботодавцеві (стаття 138 КЗпП України).
Враховуючи положення ст.ст. 12, 76-83 ЦПК України, позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів, які давали суду підстави вважати, що ОСОБА_1 може за законом нести повну матеріальну відповідальність перед ТОВ "Комелектронпром".
Інших обставин, які б з врахуванням положень ст.ст. 134, 135-1 КЗпП України, давали суду підстави для висновку про можливість покладення на відповідача повної матеріальної відповідальності за завдану підприємству шкоду, при розгляді справи не встановлено.
За викладених обставин, суд вважає, що на відповідача не поширюються положення законодавства щодо повної матеріальної відповідальності за завдану підприємству шкоду. А відтак, згідно зі ст. 132 КЗпП України його матеріальна відповідальність обмежується середнім місячним заробітком.
Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» №14 від 29.12.1992 року, за правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту. Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати. Згідно зі ст. 130 КЗпП не одержані або списані в доход держави прибутки з підстав, пов`язаних з неналежним виконанням працівником трудових обов`язків (так само як і інші неодержані прибутки) не можуть включатися до шкоди, яка підлягає відшкодуванню. При матеріальній відповідальності в межах середнього місячного заробітку він визначається відповідно до затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. №100 Порядку обчислення середньої заробітної плати (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 р. №348 (348-95-п), а саме виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують вирішенню судом справи про відшкодування шкоди, або за фактично відпрацьований час, якщо працівник пропрацював менше двох місяців, а в разі коли працівник останні місяці перед вирішенням справи не працював або справа вирішується після його звільнення - виходячи з виплат за попередні два місяці роботи на даному підприємстві (в установі, організації).
Покриття шкоди працівниками в розмірі, що не перевищує середнього місячного заробітку, провадиться за розпорядженням роботодавця, керівниками підприємств, установ, організацій та їх заступниками - за розпорядженням вищестоящого в порядку підлеглості органу шляхом відрахування із заробітної плати працівника. Розпорядження роботодавця, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством. У решті випадків покриття шкоди провадиться шляхом подання роботодавцем позову до місцевого загального суду (ст. 136 КЗпП України).
Розрахунок середньомісячного заробітку відповідача позивачем не надався, самостійно суд не має можливості здійснити вказаний розрахунок, у зв`язку з відсутністю даних щодо заробітної плати. Позивачем не надано відомостей про те чи проводилося покриття шкоди працівником ОСОБА_1 згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 136 КЗпП України, після вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Згідно з положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.
Оскільки позовні вимоги ТОВ "Комелектронпром" задоволенню не підлягають у повному обсязі, а відповідач не заявив про понесення ним судових витрат по справі, розподіл судових витрат не проводиться.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовної заяви товариства з обмеженою відповідальністю "Комелектронпром" до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Єланецький районний суд Миколаївської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення буде виготовлено 02.07.2026 року.

Суддя         Н.В.Чернякова