ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

27 квітня 2026 року	Справа №160/33105/25 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Лозицької І.О., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у місті Дніпрі адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії, – 

ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 із позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації державної спеціальної служби транспорту, в якій просить суд:
- визнати протиправними дії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум щодо повернення документів на доопрацювання щодо виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025;
- скасувати протокол від 28.05.2025 №737 Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум;
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення додаткових матеріалів до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту для прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) виплатити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70 кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач є учасником бойових дій. Відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 26.02.2025 (номер витягу 102/25/592/В) позивачу було встановлено ІІІ групу інвалідності з 13.02.2025. Причина інвалідності пов`язана з проходженням військової служби. Позивач звернувся до відповідача-1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум. Листом Військова частина НОМЕР_4 повідомила, що було прийнято рішення про повернення матеріалів на доопрацювання. З такою позицією позивач не погоджується, що стало підставою для звернення до суду з цією позовною заявою. 
Ухвалою суду відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Цією ж ухвалою встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, разом із доказами, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача.
Також, цією ухвалою клопотання представника позивача про витребування доказів – задоволено. Витребувано від Адміністрації державної спеціальної служби транспорту належним чином засвідчену копію протоколу від 28.05.2025 №737.
До суду від представника Адміністрації державної спеціальної служби транспорту (далі – відповідач-2) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що позивач проходив військову службу в Військовій частині НОМЕР_1 Державної спеціальної служби транспорту. Позивач звернувся із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності. На засіданні комісії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 28.05.2025 №737 прийнято рішення повернути документи на призначення та виплату одноразової грошової допомоги на доопрацювання у зв`язку з відсутністю належного витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи та невідповідністю причинно-наслідкового зв`язку в рішенні експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи формулюванню причинно-наслідкового зв`язку, зазначеного в постанові військово-лікарської комісії. Зазначає, що позивач додав до своєї заяви рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі – ЕКОПФО), що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів від 26.02.2025 №102/25/592/BT. Разом із тим, Комісія Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, та Адміністрація Державної спеціальної служби , на базі якої здійснює діяльність Комісія, не належать до переліку органів, яким подається такий витяг та не може бути належним чином розглянутий. У наданому позивачем витязі відсутня інформація про дату встановлення інвалідності вперше, що унеможливлює встановлення правильного розміру одноразової грошової допомоги. Так, як у разі встановлення ІІІ групи інвалідності повторно здійснюється доплата різниці, а не виплата у повному обсязі одноразової грошової допомоги. Позивачем подано свідоцтво про хворобу від 02.12.2024 №2474 з відміткою «постанова військово-лікарської комісії затверджується 20 регіональною військово-лікарською комісією» та у змісті визначено причинно-наслідковий зв`язок: «Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби». У пункті 8 витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, що надсилається до районних (міських) територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, органів Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів від 26.02.2025 №102/25/592/BT причина інвалідності (зазначається одна причина; у разі наявності інвалідності з дитинства може бути додатково зазначено іншу причину) зазначено: «За рішенням ВЛК: Захворювання (поранення, контузія, каліцтво, травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби». Відповідно до абз. 29 п. 23 постанови Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» у разі коли документом, що підтверджує причину інвалідності, є рішення (постанова) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) або лікарсько-експертної комісії про встановлення причинного зв`язку, під час фіксації експертною командою причини інвалідності також зазначається формулювання з такого рішення (постанови) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської) або лікарсько-експертної комісії. У зв`язку з цим, на витязі рішення Комісії зазначене формулювання, що не відповідає документу, виданому військово-лікарською комісією. З огляду на викладене, просить суд у задоволенні позовних вимог відмовити. 
До суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, у якій останній заперечив проти тверджень представника відповідача-2 у відзиві на позовну заяву та підтримав позовні вимоги. Зазначив, що листом №1925 від 04.09.2025 КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради надала відповідь наступного змісту: «КП «Нікопольська міська лікарня №4» Нікопольської міської ради як заклад охорони здоров`я та кластерна лікарня, у якій функціонує експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи, не має можливості здійснювати та/або доповнювати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Повторно повідомляємо, що норми чинного законодавства, зокрема Порядку оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 №1338, не містять права кластерної лікарні як закладу охорони здоров`я, в межах якої функціонує експертна команда з оцінювання повсякденного функціонування особи, змінювати та/або доповнювати рішення команди з оцінювання повсякденного функціонування особи. Згідно з довідкою військово-лікарської комісії від 03.12.2024: Діагноз: М19.17 Післятравматичний деформуючий остеоартроз 4 ступеня лівого гомілкостопного суглоба у вигляді стійкої комбінованої контрактури, стійкого больового синдрому та значного порушення функції. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №21 від 21.01.2025, старшого сержанта ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) було звільнено за станом здоров`я – на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби. І відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 26.02.2025 (номер витягу 102/25/592/В) ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 13.02.2025. Тобто інвалідність встановлена в межах тримісячного терміну після звільнення зі служби, а також зазначено: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби. 
До суду від представника Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач-1) надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній проти задоволення позовних вимог заперечив. В обґрунтування своєї позиції зазначив, що підставою для спірного рішення Комісії стали невідповідності у наданому самим же позивачем витязі з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 26.02.2025 та інформації у свідоцтві про хворобу позивача. Наголошує на тому, що Комісія Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум є тим органом, що приймає рішення щодо виплати або відмові у виплаті одноразової грошової допомоги. З огляду на викладене, вважає, що відповідачем-1 права позивача не порушувались та просить суд у задоволенні позовної заяви відмовити. 
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має статус учасника бойових дій, відповідно до посвідчення серії НОМЕР_5 від 08.03.2024.
Згідно довідки військово-лікарської комісії від 03.12.2024 №2500 встановлено наявність у позивача захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. 
На підставі витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 №21 позивача з 21.01.2025 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Відповідно до рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 26.02.2025 №102/25/592/В ОСОБА_1 було встановлено третю групу інвалідності з 13.02.2025. Причина інвалідності: захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Позивач звернувся до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Листом від 03.07.2025 №3.27/4287 Військовою частиною НОМЕР_4 повідомлено позивачу про те, що Комісією Адміністрації державної спеціальної служби транспорту було прийнято рішення про повернення матеріалів на доопрацювання. 
У свою чергу, листом Комісії Адміністрації державної спеціальної служби транспорту №518/5423 від 27.06.2025 було повідомлено, що за результатами розгляду наданих документів стосовно виплати одноразової грошової допомоги старшому сержанту ОСОБА_1 , якому рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи встановлено ІІІ групу інвалідності, що настала внаслідок «захворювання (поранення, контузія, каліцтво або травма), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби», що не відповідає формулюванню про причинний зв`язок захворювання, зазначеному у свідоцтві про хворобу від 02.12.2024 №2474, а також надано витяг неналежної форми та відсутня інформація про дату встановлення інвалідності вперше, та відповідно до пункту 23 Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 Комісією Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум прийнято рішення (протокол від 28.05.2025 №737) повернути документи на доопрацювання для їх уточнення.
Зазначене стало підставою для звернення позивача до суду з цією позовною заявою. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону. 
Частиною 5 статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Відповідно до ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За правилами ч. 1 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно п. 5 ч. 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала в період проходження ним військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або встановлення особі, звільненій з військової служби, інвалідності не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби.
Відповідно до ст. 16-2 Закону «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі:
а) 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону;
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону;
б) 400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності I групи, 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності II групи, 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі встановлення військовослужбовцю інвалідності III групи (підпункт 4 пункту 2 статті 16 цього Закону).
Одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого:
розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15 мільйонів гривень;
розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, передбачених підпунктами 2 і 3 пункту 2 статті 16 цього Закону, визначається відповідно до абзацу другого підпункту "а" пункту 1 цієї статті.
Статтею 16-4 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено підстави, за якими призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), захворювання, інвалідність або часткова втрата працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста є наслідком:
а) вчинення ним кримінального або адміністративного правопорушення;
б) вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного чи токсичного сп`яніння;
в) навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, встановленого судом);
г) подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Одноразова грошова допомога не призначається особі, яка умисно позбавила життя чи вчинила замах на особу (осіб), яка (які) має (мають) відповідно до цього Закону право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, або притягалася до адміністративної чи кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення щодо загиблої (померлої) особи, за рішенням суду, яке набрало законної сили.
У призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги може бути відмовлено або її виплата припинена чи призупинена особі, щодо якої рішенням суду, яке набрало законної сили, встановлено факт ухиляння від виконання обов`язку щодо утримання загиблої (померлої) особи за її життя.
За наявності спору між особами, які мають право на призначення і виплату одноразової грошової допомоги, або між особами і органами, уповноваженими призначати та здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, щодо права на призначення і виплату одноразової грошової допомоги та/або її розміру орган, уповноважений здійснювати виплату одноразової грошової допомоги, призупиняє її виплату до вирішення спору у судовому порядку та набрання судовим рішенням законної сили.
Згідно ч. 10 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, прийнятою відповідно до п. 2 ст. 16-2 та п. 9 ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (далі – Порядок №975).
Відповідно до п. 3 Порядку №975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення інвалідності – дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності – дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Згідно п. 17 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку:
1) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі:
400-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;
2) військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала в період проходження військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням ним військової служби, або особі, звільненій з військової служби, інвалідність якої встановлено не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби чи після закінчення тримісячного строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження зазначеної служби, у розмірі:
120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи;
3) військовослужбовцю строкової військової служби, військовозобов`язаному або резервісту, призваному на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного військовослужбовцю строкової служби, військовозобов`язаному чи резервісту під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби, закінчення зборів, проходження служби у військовому резерві, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження строкової військової служби, проходження таких зборів, служби у військовому резерві, у розмірі:
120-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності I групи;
90-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності II групи;
70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, - у разі встановлення інвалідності III групи.
Як вже було встановлено судом із наявних у справі матеріалів, згідно довідки військово-лікарської комісії від 03.12.2024 діагноз: М19.17 Післятравматичний деформуючий остеоартроз 4 ступеня лівого гомілкостопного суглоба у вигляді стійкої комбінованої контрактури, стійкого больового синдрому та значного порушення функції. Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Відповідно до наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 21.01.2025 №21, старшого сержанта ОСОБА_1 було звільнено за станом здоров`я на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби.
Також, відповідно до витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 26.02.2025 №102/25/592/В) ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності з 13.02.2025.
Тобто, інвалідність встановлена в межах тримісячного терміну після звільнення зі служби, а також зазначено: Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби.
Пунктом 3 Порядку №975 визначено, що днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Вказане свідчить про наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності, що настала внаслідок захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби, у розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність, тобто 2025 року.
Подібна правова позиція висловлена у постанові Сьомого апеляційного адміністративного суду від 02.01.2025 у справі №600/2895/24.
Вирішуючи справу по суті, суд керується правовою позицією, неодноразово висловленою Верховним Судом (зокрема, у справах щодо соціальних виплат військовослужбовцям), про те, що формальні недоліки в документах не можуть бути підставою для відмови у реалізації права на соціальне забезпечення, якщо такі недоліки не спростовують суті права.
Як встановлено судом із матеріалів справи, підставами для повернення документів позивача на доопрацювання визначено: відсутність належного витягу з рішення експертної команди; невідповідність формулювання причинно-наслідкового зв`язку; відсутність інформації про первинність встановлення інвалідності.
Разом із тим, суд зауважує, що чинним законодавством не передбачено можливості відмови у призначенні одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ІІІ групи інвалідності з такої формальної підстави.
Водночас, наданих документ підтверджує ключові юридичні факти: встановлення позивачу інвалідності, дату її встановлення та причинний зв`язок.
Суд наголошує на тому, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний сприяти реалізації прав особи, а не створювати штучні перепони.
Разом із тим, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження звернення відповідачів для уточнення відповідної інформації про позивача та звіряння відповідних даних у наданих документів.
Відтак, відповідачами не доведено наявність недостовірних даних у поданих позивачем документах. 
Щодо невідповідності формулювань суд зазначає, що у довідці ВЛК зазначено: «Захворювання, ТАК, пов`язане з проходженням військової служби»; у витязі ЕКОПФО: «Захворювання (… ), ТАК, пов`язане з проходженням військової служби».
Зміст цих формулювань є тотожним за правовою суттю. Відмінність є лише редакційною і не впливає на встановлення юридичного факту причинного зв`язку.
Отже, така підстава є формальною та не обґрунтованою відповідачами.
Щодо відсутності даних про первинність інвалідності суд враховує, що інвалідність встановлена позивачу вперше після звільнення зі служби у 2025 році.
Разом із тим, відповідачі не довели, що позивачу встановлено інвалідність повторно.
Суд звертає увагу на те, що обов`язок доведення правомірності рішення покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
Попри зазначене, відповідачі свого обов`язку не виконали. 
Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 19.09.2022 у справі №240/8578/20, від 26.04.2023 у справі №520/12925/2020.
Відповідно до ч. 1ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України наведено перелік рішень, які суд може прийняти у разі задоволення позову.
Із змісту вказаних норм видно, що адміністративне судочинство спрямоване на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин у випадку, якщо своїми незаконними рішеннями, діями або бездіяльністю суб`єкт владних повноважень порушує такі права, свободи та інтереси осіб.
Разом із тим, суд звертає увагу на таке.
Дискреційні повноваження – це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення. Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи No R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
Оскільки суд не наділений відповідними повноваженнями щодо призначення до нарахування та виплати одноразової грошової допомоги позивачу і це відноситься до дискреційних повноважень Адміністрації державної спеціальної служби транспорту, лише після встановлення наявності підстав, необхідних для призначення такої виплати, відповідач-2 має вирішити питання щодо призначення позивачу одноразової грошової допомоги.
Відповідно до ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Враховуючи повноваження суду при вирішенні справи, закріплені в ст. 245 Кодексу адміністративного судочинства України та протиправність відмови позивачу у призначенні грошової допомоги, позовна заява підлягає частковому задоволенню. 
Розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 139 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду даної справи не здійснюється, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 257, 262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Адміністрації державної спеціальної служби транспорту про визнання дій протиправними, скасування протоколу та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту щодо відмови в нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025.
Визнати протиправним та скасувати рішення Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту, затверджене протоколом від 28.05.2025 №737, щодо відмови у призначенні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025.
Визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненаправлення додаткових матеріалів до Адміністрації Державної спеціальної служби транспорту для прийняття рішення щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025.
Зобов`язати Адміністрацію державної спеціальної служби транспорту повторно розглянути заяву ОСОБА_1 щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням інвалідності ІІІ групи в розмірі 70-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2025, з урахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог – відмовити. 
Розподіл судових витрат не здійснюється.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржено в порядку та у строки, встановлені статтями 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя І.О. Лозицька