1	Справа № 335/622/26  2-о/335/59/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м. Запоріжжя

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого судді - Сиротенко В.К., за участю секретаря судового засідання – Кумер А.В., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту спільного проживання,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2026 до Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя надійшла заява ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, в якій заявниця просить встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за однією адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що 06.05.2022 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловік заявниці – ОСОБА_2 помер. ОСОБА_1 звернулася до Пенсійного фонду України із заявою про проведення перерахунку пенсії щодо переходу на інший вид пенсії у разі втрати годувальника. Рішенням №923040197443 від 17.07.2025 ОСОБА_1 було відмовлено в перерахунку пенсії у зв`язку з тим, що заявниця та її чоловік зареєстровані за різними адресами, відсутній документ про реєстрацію місця проживання разом з годувальником за однією адресою. В той же час, ОСОБА_1 зі своїм чоловіком ОСОБА_2 проживали в зареєстрованому шлюбі з 1978 року, лише згодом оформили розлучення, і в подальшому знову зареєстрували шлюб. При цьому, подружжя весь час проживало однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1 , хоча і були зареєстровані за різними адресами. Заявниця та її чоловік вели спільне господарство, мали спільний бюджет, який витрачали на оплату житла та комунальних послуг, придбання одягу, продуктів харчування, ліки та інше. Оскільки пенсія чоловіка була більшою, то його дохід був основним. Розмір пенсії ОСОБА_1 є мінімальним та недостатнім для життя, тому вона має намір перейти на пенсію чоловіка, для чого їй потрібно встановити факт спільного проживання з чоловіком ОСОБА_2 . 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 справу передано для розгляду судді Сиротенко В.К.
Ухвалою від 22.01.2026 заяву залишено без руху та надано заявнику строк 10 днів з дня отримання ухвали для усунення виявлених недоліків.
04.02.2026 заявником подано до суду заяву про усунення виявлених недоліків.
Ухвалою суду від 05.02.2026 відкрито провадження у справі, призначене судове засідання.
02.03.2026 через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні заяви виходячи з наступного. Заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання. Отже, встановлення факту в подальшому породжує право заявника на призначення пенсії . Згідно до положень ч.6 ст.294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виник спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Аналогічна позиція викладена в абз.3 п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення». При цьому, зі змісту заяви заявниці вбачається, що у такий спосіб він намагається оскаржити рішення органу публічної влади — Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області №241670093747 від 23.12.2025 року, щодо відмови у призначенні пенсії відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”. Таким чином, оскільки заява не містить матеріально-правової вимоги про захист невизнаних, порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, натомість її зміст, вказують на те, що між сторонами виник публічно-правовий спір з приводу оскарження рішення органу публічної влади, а тому обставини, які ОСОБА_1 просить встановити у прохальній частині заяви, підлягають доказуванню в адміністративному спорі відповідно до частини другої статті 73 КАС України.
Крім того, у відзиві та заявах, які надійшли від відповідача через систему «Електронний суд», відповідач просив розгляд справи проводити без участі представника ГУ ПФУ у Вінницькій області.
Ухвалою суду від 06.03.2026 задоволено заяву ОСОБА_1 про виклик свідків. Викликано у судове засідання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
У судовому засіданні 31.03.2026 було допитано свідків. 
У судовому засіданні 20.04.2026 заявниця підтримала заяву та просила її задовольнити.
У судовому засіданні 20.04.2026 судом завершено розгляд справи по суті, суд перейшов на стадію ухвалення рішення, у судовому засіданні було оголошено перерву до 27.04.2026.
У судове засідання 27.04.2026 учасники справи не з`явилися. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20.05.1978. В подальшому, 24.07.2001 шлюб було припинено, що підтверджується відповідними штампами у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_1 03.11.2004 Орджонікідзевським РВ УМВС України в Запорізькій області.
Як свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане 22.11.1978 Орджонікідзевським відділом РАГС м. Запоріжжя, ІНФОРМАЦІЯ_2 у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_5 .
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 06.05.2022 Олександрівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 06.02.2022 зареєстровано шлюб, про що внесено відповідний актовий запис №802.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що внесено відповідний актовий запис №1211що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим 23.06.2025 Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса).
СКП «Запорізька ритуальна служба» видано свідоцтво про ховання № НОМЕР_5 на ім`я ОСОБА_1 .
Відповідно до рішення ГУ ПФУ у Вінницький області №923040197443 від 17.07.2025, ОСОБА_1 було відмовлено у перерахунку пенсії «Перехід з виду на вид» з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника за нормами Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з тих підстав, що у заявниці відсутні необхідні документи для перерахунку пенсії, а саме – відсутній документ про реєстрацію місця проживання разом за годувальником за однією адресою.
ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання її та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
Як свідчать матеріали справи, зокрема, паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , виданим на ім`я ОСОБА_1 та відповідь з Єдиного державного демографічного реєстру №2258260 від 21.01.2026, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
Копії медичних документів щодо хворого ОСОБА_2 , наданих заявницею, свідчать про те, що адресою місця проживання ОСОБА_2 зазначено: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, відповідно до довідки Департаменту адміністративних послуг Запорізької міської ради №06.4-27/648 від 09.01.2026, виданої власнику житла ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні.
26.12.2025 приватним нотаріусом ЗМНО Єдемською-Фастовець О.О. видано свідоцтво про право на спадщину за законом (спадкова справа №67/2025, зареєстровано в реєстрі за №2729), відповідно до якого спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна (квартира АДРЕСА_3 ) гр. ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1 .
Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав №458550259 від 26.12.2025, за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_3 (дата державної реєстрації 26.12.2025).
Крім того, на підтвердження розміру пенсій, які отримували заявниця та її чоловік, заявницею надано довідку про доходи №4255 8422 9625 0238, відповідно до якої ОСОБА_6 за період з 01.02.2025 по 31.01.2026 отримала пенсію у сумі 36 143,00 грн (3028,00 грн на місяць), а також довідку від 05.02.2026, відповідно до якої розмір пенсії ОСОБА_2 на момент його смерті (червень 2025 року) становив 8 107,34 грн. 
Допитані у судовому засіданні 31.03.2026 свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (які є сусідами заявниці по буд. АДРЕСА_4 ) пояснили суду, що дійсно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 багато років проживали в кв. АДРЕСА_3 . Вони проживали як подружжя, вели спільне господарство. 
Суд, вислухавши пояснення заявниці, свідків, оцінивши всі наявні у справі докази, кожен окремо та в їх взаємозв`язку і сукупності, повно, об`єктивно та всебічно встановивши обставини справи, приходить до наступного висновку.
У ч.1 та 2 ст. 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Спірні правовідносини щодо встановлення факту, що має юридичне значення регулюються Главою 6 Розділу IV ЦПК України.
Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Як зазначено у заяві та пояснила у судовому засіданні заявниця, встановлення факту проживання разом із чоловіком за однією адресою необхідно їй для переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
Положеннями статей 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ч.1 ст.36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу.
Пунктом 1 частини 2 ст. 36 цього Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону.
Згідно з ч.3 ст.36 цього Закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника.
Згідно з п.8 Постанови Верховного суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником пенсії, не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.
Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, окрім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то необхідно встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу і що померлий виконував обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги необхідно з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.
Відповідно до п.2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1(у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 07.07.2014 №13-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу. Підпунктом 9 п. 2.3 розділу ІІ Порядку передбачено, що також надається документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника.
Згідно з п. 2.11 розділу ІІ Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогамист.3 Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку.
У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19 (провадження № 61-22247св19) та від 31 серпня 2022 року в справі № 592/13089/21 (провадження № 61-5213св22), колегії суддів дійшли висновку, що сам по собі факт отримання позивачем пенсії, який забезпечував її прожитковий мінімум, не є підставою для відмови у встановленні факту її перебування на утриманні чоловіка, зокрема тому, що розмір щомісячних доходів чоловіка позивача значно перевищував розмір її доходів, а тому допомога чоловіка була постійним і основним джерелом її засобів до існування, оскільки надавалась чоловіком своїй дружині систематично, носила постійний характер та була її основним джерелом до належного існування, що свідчить про перебування позивача на утриманні чоловіка до дня його смерті.
Відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання її чоловіка не може бути доказом того, що вона не проживала з ним, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що заявник не проживала зі своїм чоловік на час його смерті, якщо такі обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником, та оцінені судом.
Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди вправі розглядати справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Як зазначила заявник, встановлення факту її сумісного проживання з чоловіком, має для неї юридичне значення, оскільки цей факт породжує юридичні наслідки, а саме вказаний факт є підставою для переходу заявника на пенсію померлого чоловіка у зв`язку із втратою годувальника.
Разом з тим, суд звертає увагу на те, що питання про встановлення факту перебування заявниці на утриманні чоловіка не ставилося, оскільки Пенсійним фондом було відмовлено у перерахунку пенсії з підстав відсутності документу про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 разом з померлим чоловіком (разом з годувальником за однією адресою). 
Основною засадою (принципом) цивільного судочинства є, зокрема, диспозитивність (пункт 5 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, третя статті 12, частина перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).
Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи, обов`язок доказування покладається на сторони, суд за власною ініціативою не може збирати докази. Це положення є одним з найважливіших наслідків принципу змагальності у цивільному процесі.
Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Суд не втручається у процесуальну діяльність учасників процесу (реалізацію наданих їм процесуальних прав та виконання покладених на них процесуальних обов`язків), крім випадків, передбачених ЦПК України.
Отже, у процесуальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, так як від цього залежить виникнення, зміна або припинення її майнових прав стосовно переходу з пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника.
При цьому суд критично оцінює позицію управління пенсійного фонду про те, що встановлення факту спільного проживання спричинить подальші спори щодо права на призначення та отримання такої пенсії, оскільки між заявницею та Головним управлінням Пенсійного фонду у Вінницький області не може бути спору про право на отримання пенсії у зв`язку із втратою годувальника, так як управління не є суб`єктом отримання такої пенсії.
Враховуючи вищевикладене, оцінивши надані заявником докази, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для встановлення факту проживання заявниці разом з чоловіком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , відтак заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 76, 81, 247, 258-259, 263-265, 272- 273, 268, 293-294, 315, 319 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа – Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про встановлення факту спільного проживання – задовольнити.
Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за однією адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами, відсутніми в судовому засіданні, - з наступного за днем вручення його копії.
Повне судове рішення складено 28.04.2026.
Інформація про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 ;
заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області, код ЄДРПОУ 13322403, адреса: м. Вінниця, вул. Хмельницьке шосе, буд. 7.

Суддя            В.К. Сиротенко