ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6442/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Олефіренко Н.А. (доповідач),
суддів: Дурасової Ю.В., Божко Л.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 ( суддя Рянська В.В.) в адміністративній справі №160/6442/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , подана його представником – адвокатом Ковалем Олександром Володимировичем, до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, в якій позивач просить:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 045550027271 від 23.12.2024;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до загального страхового стажу ОСОБА_1 період здійснення підприємницької діяльності з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, з 01.01.2002 до 31.12.2003, та здійснити призначення пенсії з моменту настання права, тобто з 11.08.2024.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вперше за призначенням пенсії позивач звернувся 25.10.2024. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області за результатами розгляду його заяви було прийнято рішення № 045550027271 від 31.10.2024 про відмову у призначенні пенсії. 18.12.2024 позивач повторно звернувся із заявою про призначення пенсії, до заяви додав трудову книжку серії НОМЕР_1 з внесеними виправленнями. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 045550027271 від 23.12.2024 йому було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Спірні періоди здійснення позивачем підприємницької діяльності не зараховано до його страхового стажу у зв`язку з відсутністю довідки Пенсійного фонду України про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Позивач вважає оскаржуване рішення протиправним і таким, що підлягає скасуванню, оскільки з урахуванням періоду підприємницької діяльності, він має достатній страховий стаж, що підтверджується поданими із заявою про призначення пенсії документами. Позивач не має можливості надати довідку Пенсійного фонду України про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, про яку зазначено в оскаржуваному рішенні. Зазначає, що до 01.01.2024 під час призначення пенсії враховується трудовий стаж, а не страховий.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 045550027271 від 23.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області:
зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період провадження підприємницької діяльності з 01.01.2002 до 31.12.2003;
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 18.12.2024 та прийняти рішення у встановленому порядку відповідно до вимог законодавства, з урахуванням наданої судом у цьому рішенні правової оцінки.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору. В апеляційній скарзі зазначає, що згідно рішення № 045550027271 від 31.10.2024 страховий стаж становить 26 років 02 місяців 06 днів. Вік 60 років. Згідно рішення № 045550027271 від 31.10.2024 відповідно до Витяга з ЕРС для ФОП заявник здійснює підприємницьку діяльність з 14.08.1995. Згідно рішення № 045550027271 від 31.10.2024 до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.08.1995 по 31.12.1997, з 01.01.2000 по 31.03.2000, з 01.01.2002 по 31.12.2003, оскільки відсутня довідка Пенсійного фонду України про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно рішення № 045550027271 від 31.10.2024 до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 01.12.2007 по 31.12.2012, з 01.01.2014 по 31.12.2014, з 01.01.2016 по 28.02.2016, з 01.01.2024 по 30.06.2024, оскільки в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування відсутні відомості про сплату страхових внесків. Згідно рішення № 045550027271 від 31.10.2024 за доданими документами до страхового стажу на зараховано всі періоди роботи відповідно трудової книжки НОМЕР_2 від 04.04.1983, оскільки дата народження в трудовій ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) не відповідає паспортним даним ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ). Згідно рішення № 045550027271 від 31.10.2024 згідно реєстру застрахованих осіб зараховано всі періоди трудової діяльності. Отже Позивачу рушенням № 045550027271 від 31.10.2024 було відмовлено в призначені пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
Також, не погоджуючись із вказаним судовим рішенням в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що в спірному випадку факт здійснення позивачем підприємницької діяльності підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи – підприємця серії В01 №063088, від 14.08.1995, номер запису про включення відомостей про фізичну особу – підприємця до ЄДР №20990170000001702. Слід наголосити, що чітко визначеною позицією законодавця є можливість зарахування до страхового стажу період провадження підприємницької діяльності з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003р., при цьому, на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а не на підставі довідки про сплачені страхові внески. Визначений період по 31 грудня 2003 року обумовлений тим, що з 01.01.2004 набрав чинність Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV, яким вперше визначено поняття страхового стажу як період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. При цьому, відповідач не надав доказів, що підтверджують або спростовують сплату позивачем страхових внесків до Пенсійного фонду України у період з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, зокрема, звіти форми № 4-ПФ передбачені Інструкцією № 5-5, документи, які щокварталу подавалися платниками відповідно до вимог Інструкції № 11-1, облікові дані про наявність у позивача недоїмки або інші письмові докази щодо сплати страхових внесків за спірний період. Під час вирішення питання щодо наявності або відсутності підстав для врахування до страхового стажу позивача періоду з з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, з 01.01.2002 до 31.12.2003 Відповідач був зобов`язаний перевірити облікові дані та звітність про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за вказаний період, у разі сумніву органу, що призначає пенсію, у належності та обґрунтованості поданих заявником документів, в нього є право перевірити надані заявником документи шляхом звернення з відповідними запитами до установ, підприємств, організацій, проте, в матеріалах справи відсутні докази напідтвердження того, що органами пенсійного фонду вживались відповідні заходи, направлені на всебічний, повний і об`єктивний розгляд всіх поданих позивачем документів. В той же час, органом Пенсійного фонду фонду було проігноровано зазначену вимогу, та перекладено тягар доведення на заявника (Позивача), оскільки саме Позивач та його представник звертались зокрема до Державної податкової служби із запитами щодо надання довідки про систему оподаткування та сплату податків за спірний період. Враховуючи викладене, Позивач зі свого боку вчинив всі залежні від нього дії для підтвердження факту зайняття підприємницькою діяльністю, з метою зарахування спірного періоду з 14.08.1995 по 31.12.1997, з 01.01.2000 по 31.03.2000, з 01.01.2002 по 31.12.2003 до загального страхового стажу.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком 25.10.2024. 
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області № 045550027271 від 31.10.2024 було відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу.
18.12.2024 позивач повторно звернувся за призначенням пенсії за віком. За результатами розгляду вказаної заяви Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області прийнято рішення № 045550027271 від 23.12.2024 про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу 31 рік. 
У рішенні зазначено, що страховий стаж заявника становить 28 років 09 місяців 12 днів. Відповідно до витягу з ЄРС для ФОП заявник здійснює підприємницьку діяльність з 14.08.1995. До страхового стажу не зараховано періоди роботи з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, з 01.01.2002 до 31.12.2003, оскільки відсутня довідка Пенсійного фонду України про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування. Згідно з розрахунком страхового стажу позивача (формою РС-право) до страхового стажу зараховано такі періоди: 04.04.1983-08.04.1983, 04.08.1983-10.06.1986 (військова служба строкова), 01.09.1986-26.06.1992 (навчання), 28.08.1992-01.08.1994, 01.01.1998-31.12.1999, 01.04.2000-31.12.2001, 01.01.2004-30.11.2007, 01.01.2013-31.12.2013, 01.01.2015-31.12.2015, 01.03.2016-29.02.2020, (ФОП (карантин 01.03.2020-31.05.2020, Закон № 533-ІХ), 01.06.2020-31.08.2024. 
Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 063088 ОСОБА_1 було зареєстровано як фізичну особу-підприємця 14.08.1995 виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області. 
На лист позивача від 28.11.2024 щодо надання довідки про систему оподаткування та сплату податків за період 1999-2003 рр. листом Головного управління ДПС у Запорізькій області № 53179/6/08-01-24-03-04 від 18.12.2024 повідомлено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області, Бердянська ДПІ з 14.08.1995 до 10.12.2012, з 11.12.2012 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Соборна ДПІ. Зазначено, що терміни зберігання деларацій, що відображають звітність усіх платників податків, документів, особових рахунків становить 5 років. З 01.02.2013 податкова звітність платників податків зберігається в базах даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу. Враховуючи зазначене, немає можливості надати запитувану інформацію за період 1999-2003 рр.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 0800-0504-8/2100 від 07.02.2025 на запит представника позивача повідомлено, що ОСОБА_1 було взято на облік як фізичну особу-підприємця в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Бердянськ) 15.08.1995. До Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переведено 27.11.2012. У листі зазначено періоди, за які за даними Реєстру застрахованих осіб наявні звіти по фізичній особі-підприємцю (відсутні спірні періоди з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, з 01.01.2002 до 31.12.2003). Повідомлено про відсутність можливості підтвердити сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 15.08.1995 до 31.12.2003 у зв`язку з тим, що звітність та облікові картки перебувають на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Запорізької області. Відповідно до даних картки особового рахунку платника за період з 2004 р. до 2007 р. діяльність здійснювалася за спрощеною системою оподаткування (єдиний податок), страхові внески сплачувалися з 01.01.2004 до 30.11.2007.
До позовної заяви додано копію витягу з податкової декларації ОСОБА_1 за 2001 рік з інформацією про отриманий чистий дохід від підприємницької діяльності (декларація зареєстрована в державній податковій інспекції 18.01.2002), копії звітів суб`єкта малого підприємництва – фізичної особи – платника єдиного податку ОСОБА_1 за І квартал 2002 року, ІV квартал 2002 року, І квартал 2003 року, ІІ квартал 2003 року, ІІІ квартал 2003 року, які не містять інформацію про їх реєстрацію у державній податковій інспекції, копії виданих ОСОБА_1 свідоцтв про сплату єдиного податку № 684504 від 12.02.2002, серії Б № 361644 від 25.12.2003, копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 єдиного податку (за 2002 рік: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень; за 2003 рік: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень; за січень 2004 року).
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення та застосовуючи сталу практику Верховного суду з спірних питань, зазначає.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 24 Конституції України визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Виключно законами України визначаються основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункт 6 частина 1 статті 92 Конституції України).
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону № 1058-ІV пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини 1 статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (частина 2 статті 24 Закону № 1058-IV).
Частиною 1 статті 44 Закону № 1058-IV передбачено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсії визначається правлінням Пенсійного фонду за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері соціального захисту населення.
Призначення пенсії за віком здійснюється автоматично (без звернення особи) у разі набуття застрахованою особою права на призначення пенсії за віком при досягненні пенсійного віку, передбаченого частиною першою статті 26 цього Закону, на підставі відомостей, наявних у системі персоніфікованого обліку, якщо до досягнення пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону, особа не повідомила про бажання одержувати пенсію з більш пізнього віку.
У разі відсутності в системі персоніфікованого обліку даних про страховий стаж, необхідний для призначення пенсії за віком (у тому числі за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку), територіальний орган Пенсійного фонду інформує застраховану особу, у тому числі через її особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду, про відсутність таких відомостей та необхідність їх подання (за наявності). Документи про страховий стаж можуть бути подані до територіального органу Пенсійного фонду або через особистий електронний кабінет на веб-порталі електронних послуг Пенсійного фонду (частина 2 статті 44 Закону № 1058-IV).
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності (частина 3 статті 44 Закону України № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Згідно з пунктом 3-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» до страхового стажу для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 цього Закону включаються періоди: 1) ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку: з 1 січня 1998 року по 30 червня 2000 року включно, що підтверджуються довідкою про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності; з 1 липня 2000 року по 31 грудня 2017 року включно, за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від сплаченого розміру (крім випадків звільнення від сплати єдиного внеску).
Постановою Кабінету Міністрів України «Про внесення зміни до пункту 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» від 03.10.2018 № 793 доповнено пункт 4 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, новим абзацом, зокрема: періоди провадження підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, в тому числі із застосуванням фіксованого податку, з 1 січня 1998 р. по 31 грудня 2003 р. зараховуються до трудового стажу фізичних осіб - підприємців на підставі довідки про реєстрацію особи як суб`єкта підприємницької діяльності, а з 1 січня 2004 р. по 31 грудня 2017 р. за бажанням особи - за умови сплати страхових внесків (єдиного внеску) незалежно від суми сплачених коштів.
Підприємці при досягненні пенсійного віку мають право на призначення пенсії за віком, проте зарахування підприємницької діяльності до страхового стажу залежить від того, яку систему оподаткування використовував приватний підприємець до виходу на пенсію.
Відповідно до цього законодавець визначав перелік документів, які підтверджують зарахування стажу у певні періоди.
За приписами підпункту 2 пункту 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за № 1566/11846 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за віком додаються зокрема документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637. За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності, крім осіб, які здійснювали підприємницьку діяльність за спрощеною системою оподаткування, з 01.07.2000 підтверджується довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01.01.2004 підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків, а з 01.01.2004 - довідкою із бази даних реєстру застрахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку. 
Для визначення права на призначення пенсії за віком згідно зі статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» за період ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування, а також із застосуванням фіксованого податку з 01.01.1998 по 30.06.2000 включно надається довідка про реєстрацію як суб`єкта підприємницької діяльності.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством передбачені спеціальні умови зарахування до страхового стажу періодів провадження підприємницької діяльності.
Слід вказати, що право на виплати зі сфери соціального забезпечення включено до змісту статті 1 Першого протоколу до Конвенції вперше у рішенні від 16 грудня 1974 року у справі «Міллер проти Австрії», де Суд встановив принцип, згідно з яким обов`язок сплачувати внески у фонди соціального забезпечення може створити право власності на частку активів, які формуються відповідним чином. Позиція Суду була підтверджена і в рішенні «Гайгузус проти Австрії» від 16 вересня 1996 року, якщо особа робила внески у певні фонди, в тому числі пенсійні, то такі внески є часткою спільних коштів фонду, яка може бути визначена у будь-який момент, що, у свою чергу, може свідчити про виникнення у відповідної особи права власності.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії В01 № 063088 ОСОБА_1 було зареєстровано як фізичну особу-підприємця 14.08.1995 виконавчим комітетом Бердянської міської ради Запорізької області.
На лист позивача від 28.11.2024 щодо надання довідки про систему оподаткування та сплату податків за період 1999-2003 рр. листом Головного управління ДПС у Запорізькій області № 53179/6/08-01-24-03-04 від 18.12.2024 повідомлено, що ОСОБА_1 як фізична особа-підприємець перебував на податковому обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області, Бердянська ДПІ з 14.08.1995 до 10.12.2012, з 11.12.2012 перебуває на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, Соборна ДПІ. Зазначено, що терміни зберігання деларацій, що відображають звітність усіх платників податків, документів, особових рахунків становить 5 років. З 01.02.2013 податкова звітність платників податків зберігається в базах даних інформаційно-телекомунікаційних систем контролюючого органу. Враховуючи зазначене, немає можливості надати запитувану інформацію за період 1999-2003 рр.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 0800-0504-8/2100 від 07.02.2025 на запит представника позивача повідомлено, що ОСОБА_1 було взято на облік як фізичну особу-підприємця в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області (м. Бердянськ) 15.08.1995. До Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області переведено 27.11.2012. У листі зазначено періоди, за які за даними Реєстру застрахованих осіб наявні звіти по фізичній особі-підприємцю (відсутні спірні періоди з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, з 01.01.2002 до 31.12.2003). Повідомлено про відсутність можливості підтвердити сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України за період з 15.08.1995 до 31.12.2003 у зв`язку з тим, що звітність та облікові картки перебувають на тимчасово окупованій території м. Бердянськ Запорізької області. Відповідно до даних картки особового рахунку платника за період з 2004 р. до 2007 р. діяльність здійснювалася за спрощеною системою оподаткування (єдиний податок), страхові внески сплачувалися з 01.01.2004 до 30.11.2007.
До позовної заяви додано копію витягу з податкової декларації ОСОБА_1 за 2001 рік з інформацією про отриманий чистий дохід від підприємницької діяльності (декларація зареєстрована в державній податковій інспекції 18.01.2002), копії звітів суб`єкта малого підприємництва – фізичної особи – платника єдиного податку ОСОБА_1 за І квартал 2002 року, ІV квартал 2002 року, І квартал 2003 року, ІІ квартал 2003 року, ІІІ квартал 2003 року, які не містять інформацію про їх реєстрацію у державній податковій інспекції, копії виданих ОСОБА_1 свідоцтв про сплату єдиного податку № 684504 від 12.02.2002, серії Б № 361644 від 25.12.2003, копії квитанцій про сплату ОСОБА_1 єдиного податку (за 2002 рік: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень; за 2003 рік: січень, лютий, березень, квітень, травень, червень, липень, серпень, вересень, жовтень, листопад, грудень; за січень 2004 року).
Слід вказати, що сам лише факт реєстрації позивача фізичною особою-підприємцем без підтвердження сплати ним відповідних внесків, не може бути достатньою підставою для зарахування позивачу до його страхового стажу спірного періоду підприємницької діяльності.
Згідно правової позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 26.10.2018 у справі № 643/20104/15-а, суд констатував, що належними доказами, якими підприємець може підтвердити свій стаж можуть бути документи про сплату страхових внесків, а саме до 01 липня 2000 року - довідка Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року - довідка із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Водночас, у постанові від 06.08.2024 у справі № 580/7175/21 Верховний Суд, залишаючи касаційну скаргу позивача без задоволення, вказав: «Відповідно до норм законодавства, яке регулює спірні правовідносини, сплата страхових внесків до 01 липня 2000 року підтверджується довідкою Пенсійного фонду України про сплату страхових внесків, після 01 липня 2000 року довідкою із бази даних реєстру зарахованих осіб за інформацією відділу персоніфікованого обліку.
Період здійснення фізичною особою підприємницької діяльності за спрощеною системою оподаткування до 01 січня 2004 року підтверджується спеціальним торговим патентом, або свідоцтвом про сплату єдиного податку, або патентом про сплату фіксованого розміру прибуткового податку з громадян, або довідкою про сплату страхових внесків. Разом з цим, позивач не надав ні до пенсійного органу, ні до судів нижчих інстанцій, під час розгляду цієї справи, вищезазначених документів, які б підтверджували саме сплату страхових внесків.».
Відповідно до підпункту 2.2.3 пункту 2.2 розділу 2 Інструкції про порядок обчислення і сплати підприємствами, установами, організаціями та громадянами збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, інших платежів, а також обліку їх надходження до Пенсійного фонду України, затвердженої постановою правління Пенсійного фонду України № 21-1 від 19.12.2003, застрахованими особами є фізичні особи – суб`єкти підприємницької діяльності, у тому числі ті, які обрали особливий спосіб оподаткування (фіксований податок, єдиний податок, фіксований сільськогосподарський податок).
Указом Президента України «Про спрощену систему оподаткування, обліку та звітності суб`єктів малого підприємництва» від 03.07.1998 р. № 727/98 (у редакції Указу Президента України від 28.06.1999 р. № 746/99) було установлено, що спрощена система оподаткування, обліку та звітності запроваджується для таких суб`єктів малого підприємництва: фізичних осіб, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і у трудових відносинах з якими, включаючи членів їх сімей, протягом року перебуває не більше 10 осіб та обсяг виручки яких від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за рік не перевищує 500 тис. гривень (пункт 1).
Відповідно до пункту 2 Указу суб`єкти малого підприємництва - фізичні особи мають право самостійно обрати спосіб оподаткування доходів за єдиним податком шляхом отримання свідоцтва про сплату єдиного податку. Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа, яка сплачує єдиний податок, звільняється від обов`язку нарахування, відрахування та перерахування до державних цільових фондів зборів, пов`язаних з виплатою заробітної плати працівникам, які перебувають з ним у трудових відносинах, включаючи членів його сім`ї. Суб`єкт підприємницької діяльності - фізична особа сплачує єдиний податок щомісяця не пізніше 20 числа наступного місяця на окремий рахунок відділень Державного казначейства України. Відділення Державного казначейства України наступного дня після надходження коштів перераховують суми єдиного податку у таких розмірах: до місцевого бюджету - 43 відсотки; до Пенсійного фонду України - 42 відсотки; на обов`язкове соціальне страхування - 15 відсотків (у тому числі до Державного фонду сприяння зайнятості населення - 4 відсотки) для відшкодування витрат, які здійснюються відповідно до законодавства у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, а також витрат, зумовлених народженням та похованням.
В оскаржуваному рішенні Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області № 045550027271 від 23.12.2024 про відмову у призначенні пенсії за віком зазначено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000, з 01.01.2002 до 31.12.2003, оскільки відсутня довідка Пенсійного фонду України про сплату внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Судом першої інстанції вставлено, що у матеріалах справи наявні докази на підтвердження періодів ведення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування та сплатою єдиного податку з 01.01.2002 до 31.12.2003, отже наявні підстави для зобов`язання відповідача зарахувати вказаний період до страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії згідно із статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Колегія суддів вважає правильними висновки суду першої інстанції, що з огляду на відсутність інформації з відповідними доказами щодо ведення позивачем підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування за періоди з 14.08.1995 до 31.12.1997, з 01.01.2000 до 31.03.2000 відсутні підстави для їх зарахування до страхового стажу позивача для визначення права на призначення пенсії, при цьому, визначальною обставиною є саме непідтвердження застосування спрощеної системи оподаткування за вказані періоди, а не сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки умова сплати страхових внесків (єдиного внеску) застосовується до періоду ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 01.07.2000 до 31.12.2017.
Підсумовуючи вищенаведені висновки щодо спірних у цій справі періодів роботи (ведення підприємницької діяльності), які не зараховані до страхового стажу позивача, суд зазначає, що не підлягають задоволенню й в цілому вимоги позивача про призначення йому пенсії за віком. А вимоги щодо зарахування до страхового стажу спірного за позовом періоду, підлягають частковому задоволенню, а саме лише щодо періоду роботи позивача з 01.01.2002 до 31.12.2003, щодо решти спірного періоду вимоги є необґрунтованими, оскільки як і вказано вище, визначальною обставиною є саме непідтвердження застосування спрощеної системи оподаткування за вказані періоди, а не сплати внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, оскільки умова сплати страхових внесків (єдиного внеску) застосовується до періоду ведення підприємницької діяльності із застосуванням спрощеної системи оподаткування з 01.07.2000 до 31.12.2017, а тому правові підстави для її зарахування відсутні.
Стосовно позовної вимоги позивача про зобов`язання призначити позивачу пенсію за віком, суд зазначає, що не наділений відповідними повноваженнями проводити розрахунок страхового стажу позивача, оскільки це є дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України.
Дискреційні повноваження - це комплекс прав і зобов`язань представників влади як на державному, так і на регіональному рівнях, у тому числі представників суспільства, яких уповноважили діяти від імені держави чи будь-якого органу місцевого самоврядування, що мають можливість надати повного або часткового визначення і змісту, і виду прийнятого управлінського рішення.
Тобто, дискреційні повноваження це законодавчо встановлена компетенція владних суб`єктів, яка визначає ступінь самостійності її реалізації з урахуванням принципу верховенства права; ці повноваження полягають в застосуванні суб`єктами адміністративного розсуду при здійсненні дій і прийнятті рішень.
Відповідно до Рекомендацій Ради Європи № R(80)2 щодо здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятих Кабінетом Міністрів 11.03.1980 на 316-й нараді, під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він уважає найкращим за конкретних обставин, та яке захистить або відновить порушене право.
Водночас, адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції.
При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Положеннями частини 2 статті 9 КАС України, відповідно до яких суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Так, призначення та обрахунок пенсії є дискреційними повноваженнями пенсійного органу. Суд не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень, оскільки такі дії виходять за межі визначених йому повноважень законодавцем.
Відповідно до частин 1, 2 статті 245 КАС України, при вирішенні справи по суті суд може задовольнити позов повністю або частково чи відмовити в його задоволенні повністю або частково. У разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії (пункту 4 частини 2 статті 245 КАС України).
У випадку, визначеному пунктом 4 частини 2 статті 245 КАС України, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд. У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З урахуванням наведеного, а також дискреції пенсійного органу в питаннях призначення пенсії, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з метою ефективного захисту права позивача на пенсію вважає за можливе зобов`язати належний орган призначення пенсії зарахувати підтверджений страховий стаж позивача та повторно розглянути її заяву від 18.12.2024 про призначення пенсії за віком з урахуванням висновків суду у цій справі.
При цьому суд враховує ту обставину, що у силу абзацу 13 пункту 4.2 Порядку №22-1 (у редакції постанови Пенсійного фонду від 16.12.2020 №25-1) після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
А відповідно до абзацу 1 пункту 4.10 Порядку №22-1, після призначення пенсії, поновлення виплати раніше призначеної пенсії, переведення з одного виду пенсії на інший електронна пенсійна справа засобами програмного забезпечення передається до органу, що призначає пенсію, за місцем проживання (реєстрації)/фактичного місця проживання особи для здійснення виплати пенсії.
За таких обставин, оскільки у спірних відносинах компетентним органом для розгляду заяви позивача про призначення пенсії за віком визначено Головне управління Пенсійного фонду України у Дніпропетровській області, то саме цей орган і має завершити процедуру призначення позивачу пенсії за віком.
Оцінюючи позицію апелянтів, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційних скаргах, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційних скаргах не зазначено.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Ухвалюючи дане судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення Серявін та інші проти України) та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п.41) щодо якості судових рішень.
Як зазначено в п. 58 рішення Європейського суду з прав людини по справі Серявін та інші проти України, суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору по даній справі, колегія суддів прийшла до висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи та надано їм належну юридичну оцінку, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для їх задоволення та скасування рішення.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17.03.2026 в адміністративній справі №160/6442/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 09 червня 2026 року та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 15 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Н.А. Олефіренко 

суддя Ю. В. Дурасова 

суддя Л.А. Божко