К И Ї В С Ь К И Й А П Е Л Я Ц І Й Н И Й С У Д	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 червня 2026 року місто Київ

справа № 759/25603/25
апеляційне провадження № 22-ц/824/9019/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Саліхова В.В.,
суддів: Євграфової Є.П., Левенця Б.Б.,
за участю секретаря судового засідання: Зеленчука М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Савинського Сергія Миколайовича на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року у справі за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2025 року КП «Київтеплоенерго» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у загальному розмірі 98 595,59 грн., з яких:
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 000,00 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 845,00 грн., три відсотки річних у розмірі 237,53 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 524,86 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 933,70 грн., три відсотки річних у розмірі 262,47 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16 587,55 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 2 803,30 грн., три відсотки річних у розмірі 788,02 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29 593,42 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 4 062,50 грн., три відсотки річних у розмірі 1 160,71 грн., пеня у розмірі 1 412,19 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 24 029,81 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 3 168,59 грн., три відсотки річних у розмірі 900,14 грн., пеня у розмірі 1 095,18 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 119,67 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 70,95 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 в цілому під`єднаний до внутрішньо-будинкової системи тепло- та водопостачання, а отже відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які з 01.05.2018 року постачає КП «Київтеплоенерго», а з 01.11.2021 року споживачем послуг теплової енергії та постачання гарячої води.
Проте, відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги, в результаті чого утворилась заборгованість, яка за період з 01.05.2018 року по 31.08.2025 року складає 75 926,26 грн., а саме: за період з 01.05.2018 по 31.10.2021 року заборгованість за послуги з централізованого опалення в розмірі 5 524,86 грн., заборгованість за послуги з централізованого постачання гарячої води в розмірі 16 587,55 грн., 2) за період з 01.11.2021 року заборгованість за послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29 593,42 грн.; заборгованість за послуги з постачання гарячої води у розмірі 24 029,81 грн.
Крім того, відповідно до вимог Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 року, а також Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» споживачі послуг з ЦО/ЦПГВ зобов`язані сплачувати внески за обслуговування вузлів комерційного обліку відповідних послуг.
Таким чином, за вказаною адресою у відповідача також існує заборгованість: 1) у період до 31.10.2021 року заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого опалення у розмірі 0,00 грн., заборгованість зі сплати внесків за обслуговування вузла комерційного обліку послуг з централізованого постачання гарячої води становить у розмірі 0,00 грн. 2) За період з 01.11.2021 року заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання теплової енергії у розмірі 119,67 грн., заборгованість з плати за абонентське обслуговування з послуг з постачання гарячої води у розмірі 70,95 грн.
Крім того, позивач, на підставі Договору № 602-18 про відступлення права вимоги (цесії) від 11.10.2018 року, укладеного між ПАТ «Київенерго» та Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» набув право вимоги до відповідача з оплати спожитих до 01.05.2018 року послуг з централізованого опалення у розмірі 5 000,00 грн. 
Надання послуг до 01.05.2018 року відповідачу здійснювалося на підставі Договору про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21.07.2005 № 630, який опублікований 31 липня 2014 року на офіційному сайті ПАТ «Київенерго», а також у газеті «Хрещатик» від 06 серпня 2014 року № 111 (4511).
Відповідач від послуг централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у встановленому законодавством порядку не відмовлявся (не відключався).
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних за весь час прострочення.
Посилаючись на наведене, позивач просив позов задовольнити.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго»:
- заборгованість за спожиті до 01.05.2018 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 000,00 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 845,00 грн., три відсотки річних у розмірі 237,53 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого опалення у розмірі 5 524,86 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 933,70 грн., три відсотки річних у розмірі 262,47 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.05.2018 року по 31.10.2021 року послуги з централізованого постачання гарячої води у розмірі 16 587,55 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 2 803,30 грн., три відсотки річних у розмірі 788,02 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання теплової енергії у розмірі 29 593,42 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 4 062,50 грн., три відсотки річних у розмірі 1 160,71 грн., пеня у розмірі 1 412,19 грн.;
- заборгованість за спожиті з 01.11.2021 року послуги з постачання гарячої води у розмірі 24 029,81 грн.;
- інфляційну складову боргу у розмірі 3 168,59 грн., три відсотки річних у розмірі 900,14 грн., пеня у розмірі 1 095,18 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання теплової енергії у розмірі 119,67 грн.;
- заборгованість з плати за абонентське обслуговування послуг з постачання гарячої води у розмірі 70,95 грн.,
а всього стягнуто 98 595, 59 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Київтеплоенерго» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 3 028 грн.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник  ОСОБА_1 -адвокат Савинський С.М. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що між КП «Київтеплоенерго» не було укладено письмового договору про надання послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання. Публікація договору на сайті підприємства не є доказом укладення договору, оскільки Закон України «Про житлово-комунальні послуги» передбачає письмову форму договору або приєднання через конкретні дії, які доводить постачальник. Вважає, що відсутність укладеного договору між сторонами є самостійною та достатньою підставою для повної відмови у позові.
Також зазначає, що суд не надав належної оцінки представленим доказам, зокрема доказам відповідача, та односторонньо врахував лише доводи позивача. Внаслідок цього було встановлено факт заборгованості, який не підтверджується належними доказами, а нарахування пені, інфляційних втрат та 3% річних відбулося без законних підстав, що є порушенням ст. 625 ЦК України, п. 3 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».
Окрім іншого вказує, що судом першої інстанції не з`ясовано методику щодо розподілу загально будинкових обсягів теплової енергії, не з`ясовано обставини щодо нарахування плати за абонентське обслуговування.
В судове засідання учасники справи не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належно, тому колегія суддів з урахуванням ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала можливим провести розгляд справи у їх відсутність.
Заслухавши доповідь судді Саліхова В.В., пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Судом встановлено, що 11 жовтня 2018 року між ПАТ «Київенерго» та КП ВО Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» було укладеного Договір № 602-18 про відступлення права вимоги, за яким ПАТ «Київенерго» відступило право вимоги, а КП «Київтеплоенерго» набуло право вимоги до юридичних осіб, фізичних осіб, фізичних осіб-підприємців, щодо виконання ними грошових зобов`язань перед кредитором з оплати спожитих до 01 травня 2018 року послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.
Мешканцям будинку, в якому розташована квартира відповідача ( АДРЕСА_2 ) послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води надаються комунальним підприємством виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго».
Відповідно до Додатку № 1 до Договору про відступлення права вимоги (цесії) №602-18 від 11 жовтня 2018 року позивач набув право вимоги заборгованості за спожиті послуги з централізованого опалення за особовим рахунком № НОМЕР_1 (на ім`я: ОСОБА_2 ) за адресою: АДРЕСА_1 у сумі 5 000,00 грн.
Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 27.12.2017 року № 1693 «Про деякі питання припинення Угоди щодо реалізації проекту укладання та реформування енергетичного комплексу м. Києва» від 27.09.2001 року, укладеної між Київською міською державною адміністрацією та акціонерною енергопостачальною компанією «Київенерго» КП «Київтеплоенерго» визначено підприємством, за яким закріплено на праві господарського відання майна комунальної власності територіальної громади міста Києва, що повернуто з володіння та користування ПАТ «Київенерго». За розпорядженням Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 10.04.2018 року № 591 КП «Київтеплоенерго» видано ліцензію на право провадження господарської діяльності з виробництва та постачання теплової енергії споживачам.
Отже, з 01.05.2018 року надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води здійснює КП «Київтеплоенерго».
З витягу з реєстру територіальної громади м. Києва вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованим є, зокрема, відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідач ОСОБА_1 від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води у встановленому чинним законодавством не відмовлявся, не відключався.
Відповідач своєчасно не сплачував за спожиті послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, теплової енергії, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 серпня 2025 року становить 98 595,59 грн.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є споживачем послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, які надає позивач КП «Київтеплоенерго». Крім того, КП «Київтеплоенерго» правомірно набуло право вимоги до відповідача за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, які надавалися ПАТ «Київенерго» до 01.05.2018 року. Відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо оплати спожитих житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням інфляційних втрат, 3% річних та пені.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Правовідносини між сторонами регулюються нормами Закону України «Про житлово-комунальні послуги», Закону України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила).
Статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року (в редакції Закону, чинної на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються, зокрема, на комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення (частина п`ята статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).
Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» були визначені права та обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг, за якими споживач, зокрема, має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, та зобов`язаний оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом.
Згідно із статтями 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії теплопостачальної організації остання має право на стягнення заборгованості.
Згідно частини першої статті 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні положення містить уведений в дію 01 травня 2019 року Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року, згідно частини першої статті 9 якого споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Згідно пункту 18 Правил розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.\
Пунктом 30 Правил передбачено, що споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки та дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг.
Виходячи зі змісту статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
При розгляді такої категорії спорів слід враховувати правовий висновок, викладений у постанові від 20 квітня 2016 року Верховного Суду України при розгляді справи № 6-2951цс15, предметом якої був спір про стягнення боргу за надані комунальні послуги, відповідно до якого, хоча у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що відносини між учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 вказаного Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 712/8916/17, де Велика Палата погодилася з висновками судів першої й апеляційної інстанцій про те, що у сторін спору є фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутність укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги та не знайшла підстав для відступу від висновку Верховного Суду України у постанові від 20 квітня 2016 року при розгляді справи № 6-2951цс15 (пункти 19-20).
Такі ж висновки викладені у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц та від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16 щодо обов`язковості сплати комунальних послуг незалежно від наявності договору.
Отже, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані сплачувати житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. При цьому, наявність чи відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу), правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги та обґрунтованість їх розміру.
Наявність відносин між сторонами, отже і виникнення цивільних прав та обов`язків, підтверджується діями сторін: постачальник надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, надсилає споживачу платіжні документи (рахунки) на оплату спожитої енергії, а споживач отримує послуги та має здійснювати оплату виставлених рахунків.
Так, судом встановлено, що позивач належно виконував свої зобов`язання, зокрема, щодо надання житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 .
За відомостями з Реєстру територіальної громади м. Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, за адресою: АДРЕСА_2 , зокрема зареєстрований ОСОБА_1 , а тому він вважається споживачем комунальних послуг, які надаються за місцем його реєстрації та має нести обов`язок з їх сплати.
Належних доказів того, що у зазначений період послуги, що надавав позивач, відповідачем не споживались, надано не було.
Враховуючи викладене, встановивши, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 у спірний період, наявність заборгованості, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості з урахуванням здійсненої відповідачем оплати під час розгляду справи. Оскільки правовідносини, які складися між сторонами, є грошовими зобов`язаннями у силу вимог статті 509 ЦК України, тому позивач має право на отримання заборгованості із урахуванням індексу інфляції та 3 % річних, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України та пені.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що інфляційні втрати, 3% річних та пеня нараховані з урахуванням вимог постанови КМУ від 05.03.2022 №206, тому суд дійшов вірного висновку про наявність підстав для їх стягнення.
У справі, що переглядається, позивач довів належними та допустимими доказами факт надання відповідачу послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, тобто виконання належним чином обов`язків та неналежне виконання відповідачем зобов`язань що оплати за отримані послуги.
У свою чергу, ОСОБА_1 не спростував факт неналежного виконання ним зобов`язань, у тому числі не спростував розмір заборгованості, заявленої до стягнення. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, грунтуються на власному тлумаченні обставин справи та наявних у справі доказах. 
Отже, суд першої інстанції всебічно і об`єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року- без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 -адвоката Савинського Сергія Миколайовича - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 січня 2026 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 червня 2026 року.

Головуючий:

Судді: