Справа № 169/33/26
Провадження № 1-кп/169/68/26 

ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2026 року        селище Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі
головуючого ОСОБА_1 , 
з участю: 
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурора ОСОБА_3 ,
представника служби у справах дітей ОСОБА_4 ,
обвинуваченої ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_5 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Мочалки Турійського району Волинської області, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , не працює, з повною загальною середньою освітою, одружена, є громадянкою України, раніше несудима,
у вчиненні злочину, передбаченого статтею 166 Кримінального кодексу України, 

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 01 серпня 2023 року народила дитину чоловічої статі – хлопчика ОСОБА_6 , та з цього моменту в неї виникли встановлені законом обов`язки по догляду за дитиною. 
За змістом Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю Організації об`єднаних націй від 20 листопада 1959 року дитині повинно належати право на здоровий ріст ·і розвиток, належне харчування; дитина повинна рости під відповідальністю своїх батьків, дитина повинна бути захищеною від усіх форм недбалого ставлення, жорстокості. 
Відповідно до статей 6, 18 Конвенції про права дитини, яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, кожна дитина має невід`ємне право на життя, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Стаття 27 Конституції України передбачає, що кожна людина має невід`ємне право на життя.
ОСОБА_5 , будучи матір`ю народженого нею сина ОСОБА_6 , що виховувався в сім`ї, в якій наказом «Про взяття на облік дітей, які перебувають в складних життєвих обставинах» від 20 жовтня 2023 року його та малолітню сестру ОСОБА_7 взято на профілактичний облік у службі в справах дітей Турійської селищної ради, як таких, що перебувають у складних життєвих обставинах у зв'язку з ухиленням матері від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо нехтуючи своїми батьківськими обов`язками, всупереч вимогам статті 51 Конституції України, статей 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статей 150, 180 Сімейного кодексу України, які зобов`язують батьків виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний розвиток, готувати їх до самостійного життя, утримувати дитину до досягнення повноліття, нести відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, злісно не виконувала обов`язки щодо догляду за своїм малолітнім сином ОСОБА_6 , внаслідок чого настали тяжкі наслідки у вигляді смерті останнього.
Так, з перших днів листопада 2024 року (більш точна дата під час досудового розслідування не встановлена) по місцю проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у малолітньої дитини ОСОБА_6 спостерігалася підвищена температура тіла та ознаки захворювання. Мати дитини ОСОБА_5 , усвідомлюючи стан здоров`я дитини та наявність тривалих симптомів хвороби, не зверталася за медичною допомогою, здійснюючи лікування сина самостійно в домашніх умовах, чим спровокувала розвиток хвороби у ОСОБА_6 
11 листопада 2024 року близько 09 години у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я дитини ОСОБА_6 його матір ОСОБА_5 звернулась в КНП «Затурцівська амбулаторія загальної практики сімейної медицини», що розташована за адресою: Волинська область, Володимирський район, село Затурці, вулиця Хмельницького Богдана, 11а, до лікаря загальної практики – сімейного лікаря ОСОБА_8 , який після огляду дитини усно повідомив про необхідність негайної госпіталізації у заклад охорони здоров`я. 
Проте, ОСОБА_5 не вжила заходів щодо надання дитині необхідної медичної допомоги за рекомендацією лікаря щодо її госпіталізації до медичного закладу.
Бездіяльність ОСОБА_5 , яка виразилась в ухиленні останньої від надання дитині належної медичної допомоги, призвела до настання тяжких наслідків у виді смерті малолітнього ОСОБА_6 , яку було констатовано 12 листопада 2024 року близько 23 години 00 хвилин за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_2 .
У малолітнього ОСОБА_6 мало місце інфекційне захворювання – емпієма плеври (гнійний плеврит або піоторакс), що характеризується накопиченням гною в плевральній порожнині (простір між легенями та грудною стінкою), найпоширенішими причинами виникнення чого є бактеріальні пневмонії, а також можуть виникати, як наслідок операцій на грудній клітці або проникаючих травм грудної клітки. Емпієма плеври спричиняє інтоксикацію організму і може спричинити настання смерті. 
Причиною смерті малолітнього ОСОБА_6 є емпієма плеври, яка ускладнилася інтоксикацією організму. 
Враховуючи, що права легеня спавшася вкрита фібрином білого кольору, в просвітах бронхів слиз сіро-зеленого кольору, найбільш ймовірно, розвитку емпієми плеври передувало бактеріальне захворювання правої легені, не виключено пневмонія, яка в своєму прогресуванні спричинила правобічну емпієму плеври. Між захворюванням виявленим у ОСОБА_6 та його смертю є причинно-наслідковий зв`язок. У разі своєчасного звернення матері дитини за медичною допомогою смерть ОСОБА_6 можна було попередити, так як підвищення температури в дитини було приблизно за тиждень до звернення до лікаря і протягом цього часу збивали температуру «Нурофеном» для дітей.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 винуватою себе в пред`явленому обвинуваченні визнала повністю і показала, що вона виховувалася в багатодітній сім`ї. Коли їй виповнилося 11 років, то матір була позбавлена батьківських прав, у зв`язку з чим доглядала їх баба. Одружилася в 2021 році з ОСОБА_9 , який був мобілізований на військову службу та з 2023 року вважається зниклим безвісти. Під час шлюбу у них народилося троє дітей. Перша донька ОСОБА_10 померла у віці 1 рік 10 місяців від онкозахворювання. Найменший син ОСОБА_11 з народження мав проблеми з диханням, у зв`язку з чим проходив лікування в перинатальному центрі в місті Луцьку. На початку листопада 2024 року у нього підвищилася температура, сімейному лікарю ОСОБА_8 вона не дзвонила, збивала температуру «Нурофеном». 11 листопада 2024 року дядько чоловіка ОСОБА_12 завіз її з сином до сімейного лікаря, який рекомендував їм їхати на стаціонарне лікування в дитячу лікарню в місті Луцьку. Після цього дядько відвіз їх додому для того, щоб вони зібрали речі, проте, не повернувся та не завіз їх у лікарню. Більше вона нікого не просила, щоб її завезли в лікарню, сама не поїхала і вирішила продовжувати лікувати сина вдома. На наступний день близько 22 години бачила, що стан здоров`я дитини погіршується, а біля 23 години, коли вона підійшла до дитини, то він вже не дихав. Викликали швидку допомогу, виконували рекомендації лікаря по телефону, однак, врятувати дитину не вдалося.
Наразі вона з дочкою ОСОБА_13 та співмешканцем ОСОБА_14 проживає в селі Озютичі Володимирського району окремо від сім`ї ОСОБА_15 . Отримує заробітну плату безвісти зниклого чоловіка у розмірі 32000 гривень. Пройшла лікування від алкоголізму, алкоголю не вживає, дитину доглядає та виховує належним чином. Вказувала, що дуже шкодує про вчинене, просила не розлучати її з дитиною та не призначати їй реальну міру покарання, надавши можливість довести своє виправлення. 
Потерпілий ОСОБА_16 у судовому засіданні 24 березня 2026 року відмовився давати показання у зв`язку з тим, що обвинувачена є його дочкою. Просив не призначати їй реальну міру покарання. 
Потерпілий ОСОБА_16 у судове засідання 01 травня 2026 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань не подавав.
З урахуванням думки учасників судового розгляду та відповідно до вимог статті 325 Кримінального процесуального кодексу України судом визнано за можливе проведення судового розгляду за відсутності потерпілого ОСОБА_16 .
Наведені вище показання обвинуваченої є детальними, чіткими та послідовними і цілком узгоджуються з фактичними обставинами справи, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються. 
Судом з`ясовано, що всі учасники судового провадження правильно розуміють зміст обставин, які ними не оспорюються, та роз`яснено їм, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Враховуючи, що у суду немає жодних сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження, судом за згодою всіх учасників судового провадження відповідно до частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України визнано недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.
Таким чином суд вважає доведеною винуватість обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 166 Кримінального кодексу України, і кваліфікує такі її дії як злісне невиконання батьками встановлених законом обов`язків по догляду за дитиною, що спричинило тяжкі наслідки. 
Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу учасники судового провадження не заявляли.
Відповідно до вимог статті 65 Кримінального кодексу України суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. 
Виходячи із мети кримінального покарання й принципів справедливості, законності, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та відомостям про особу винного.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_5 , суд враховує в сукупності характер і ступінь суспільної небезпеки, ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, тяжкість наслідків вчиненого ОСОБА_5 злочину – смерть дитини, особу винної, яка є здоровою працездатною особою молодого віку, ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення шести років, одружена, її чоловік є військовослужбовцем та з 25 лютого 2023 року зник безвісти поблизу населеного пункту Оріхово-Василівка Бахмутського району Донецької області, виконуючи бойові завдання, пов`язані з захистом Батьківщини, має на утриманні одну малолітню дитину, яка стоїть на обліку як така, що перебуває в складних життєвих обставинах, на обліку у лікаря нарколога та психіатра обвинувачена не перебуває, має зареєстроване місце проживання, за яким характеризується добре, хоча фактично проживає в іншому населеному пункті, де забезпечена житлом, в якому створені належні умови для проживання з дитиною (акт обстеження від 27 березня 2026 року), вперше притягується до кримінальної відповідальності. 
Також суд враховує рекомендації клінічного психолога, які полягають в тому, що обвинувачена потребує інтенсивного соціального супроводу (патронажу), що включає покрокове навчання алгоритмам догляду за дітьми й взаємодії з державними службами, залучення до практичних занять тренінгів на тему «Усвідомлене батьківство», консультацій психолога, психотерапевта, опрацювання «замороженого горя» та «невизначеної втрати» з метою виходу з дисоціації та відновлення емоційного контакту з реальністю.
Окрім цього, суд бере до уваги те, що під час судового розгляду обвинувачена з 02 по 08 квітня 2026 року пройшла стаціонарний курс лікування в наркологічному відділенні № 14 Комунального підприємства «Волинська обласна психіатрична лікарня міста Луцька», звідки виписана в задовільному стані з позитивною установкою на тверезість, що підтверджується випискою із медичної карти № 1563/ЦТЗ від 08 квітня 2026 року.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої, суд відносить щире каяття у вчиненому.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченої, є вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини. 
Крім цього, при визначенні міри покарання суд враховує досудову доповідь на обвинувачену, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки останньої для суспільства є середніми.
З урахуванням наведеного вище та виходячи із необхідності та достатності покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті 166 Кримінального кодексу України. 
Суд вважає, що таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.
Водночас, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та її поведінку під час судового розгляду, зокрема, самостійне проходження лікування від алкогольної залежності, думку потерпілого, а також інші наведені вище обставини, суд дійшов висновку, що виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень можливе і без відбування покарання, а тому на підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільняє обвинувачену ОСОБА_5 від відбування призначеного їй покарання з випробуванням та з покладенням на неї передбачених статтею 76 Кримінального кодексу України обов`язків. 
Керуючись статтями 368, 370, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд 

У Х В А Л И В:

Визнати винуватою ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого статтею 166 Кримінального кодексу України, та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.
На підставі статті 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо вона протягом іспитового строку 3 (три) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки, передбачені статтею 76 Кримінального кодексу України: 
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання;
3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Вирок може бути оскаржений до Волинського апеляційного суду через Турійський районний суд Волинської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Головуючий