Справа № 629/4460/26
Номер провадження 2/629/1891/26 
РIШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.06.2026 року м.Лозова

Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого судді -Мицик С.А., за участю секретаря судового засідання – Воєводіної О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виробничий підрозділ «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні на пенсію по інвалідності, середнього заробітку за час затримки розрахунку та матеріальної допомоги до щорічної відпустки,-
ВСТАНОВИВ:
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до АТ «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ВП «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» АТ «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні на пенсію по інвалідності, середнього заробітку за час затримки розрахунку та матеріальної допомоги до щорічної відпустки. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що згідно наказу №661/ОС від 20.11.2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади охоронника другого розряду, охорони підприємства та об`єктів за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по одержанню інвалідності 2 групи відповідно до ст.38 КЗпП України. Наказом №661/ОС від 20.11.2025 року визначено виплатити позивачу одноразову матеріальну допомогу у розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі 4 середньомісячних заробітків, згідно п.6.30 Колективного договору, які в день звільнення виплачені не були. В той же час згідно зазначеного наказу виплату повинні провести після окремого рішення правління АТ «Українська залізниця». Так, між адміністрацією і профспілковим комітетом ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» ДП «Укрспецвагон» укладено Колективний договір, зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 6.30 якого при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі: більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію протягом двох місяців після настання цього права виплачується додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи для чоловіків з 35 до 40 років – 4 середньомісячні заробітки. Роботодавець як станом на день звільнення, так і на день подання позовної заяви так і не виплатив належну позивачу при звільненні з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності одноразову матеріальну допомогу в розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи (для чоловіків) з 35 до 40 років – 4 середньомісячні заробітки. Таким чином не виконав свої зобов`язання за Колективним договором, заборгувавши йому вказані кошти, тим самим грубо порушив права позивача, гарантовані Колективним договором. 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України, та за статтею 11 цього Закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бути призупинена за ініціативною роботодавця. Однак, вказаний закон набрав чинності лише 24 березня 2022 року, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам, посилаючись на правовий режим воєнного стану, 14 березня 2022 року управління АТ «Українська залізниця» не було. Положень про зворотну дію Закону в часі він не містить. Окрім цього, позивач вважає за необхідне стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 26.11.2025, тобто з дня, наступного за днем звільнення, по 25.05.2026 року. Суму середнього заробітку за час затримки розрахунку розрахувати за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100. Також, згідно довідки відповідачем не було виплачено ОСОБА_1 матеріальну допомогу до щорічної відпустки за 2023 рік у розмірі 3350 грн. На підставі вищевикладеного, просить стягнути з відповідача матеріальну допомогу (одноразову та додаткову) при звільненні працівників з роботи за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності в розмірі семи середньомісячних заробітків в сумі 73542,49 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності за період з 26.11.2025 року по 25.05.2026 року в сумі 51445,76 грн., матеріальну допомогу до щорічної відпустки за 2023 рік у розмірі 3350,00 грн., а також 5000 гривень за послуги адвоката.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились, представник надала заяву про розгляд справи за їх відсутності та відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якого наполягала на задоволенні позовних вимог. Зазначила, що позивач заперечує доводи відповідача щодо пропуску строку звернення до суду, посилаючись на Рішення Конституційного Суду України №1-р/2025 від 11.12.2025, яким визнано неконституційним обмеження тримісячного строку для звернення з вимогами про стягнення заробітної плати та інших належних виплат. Таким чином, вимоги про оплату праці є такими, що не обмежуються строком позовної давності, а невиплата має характер триваючого порушення. Позивач зазначає, що остаточна відмова у виплаті спірних сум стала йому відома лише після отримання відповіді на адвокатський запит, а до того часу існували підстави вважати, що виплати будуть здійснені добровільно, з урахуванням заяв про тимчасове призупинення виплат у зв`язку з воєнним станом. Також пропуск строку (навіть за позицією відповідача) зумовлений поважними та об`єктивними причинами, зокрема воєнним станом, безпековою ситуацією та необхідністю отримання правничої допомоги. По суті спору позивач наголошує, що невиплата матеріальної допомоги на оздоровлення та при виході на пенсію є неправомірною, оскільки положення колективного договору є обов`язковими для роботодавця. Посилання відповідача на рішення правління АТ «Укрзалізниця» та статтю 11 Закону України про воєнний стан є безпідставними, оскільки такі внутрішні акти не можуть замінювати чи скасовувати колективно-договірні зобов`язання без належного доказу їх офіційного зупинення та доведення до працівників. Щодо відповідальності за затримку розрахунку при звільненні, позивач посилається на статті 116–117 КЗпП України, вказуючи, що роботодавець зобов`язаний був провести повний розрахунок у день звільнення, а його невиконання тягне обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки. Фінансові труднощі, воєнний стан або інші організаційні причини не звільняють роботодавця від цього обов`язку. Окремо зазначається, що підпис позивача в наказі про звільнення не є відмовою від трудових прав та не підтверджує відсутність заборгованості. Отже позивач просить відхилити доводи відповідача як необґрунтовані та задовольнити позов у повному обсязі.
Представник відповідача в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, надала відзив на позовну заяву, за змістом якого заперечувала проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначила, що позивач пропустив встановлений частиною другою статті 233 КЗпП України тримісячний строк звернення до суду, оскільки письмове повідомлення про суми, нараховані та виплачені при звільненні, отримав 25.11.2025, тоді як позов подано лише 25.05.2026. Наведені позивачем причини пропуску строку не є поважними та не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для своєчасного звернення до суду. Крім того, матеріальна допомога на оздоровлення та при звільненні на пенсію передбачена колективним договором, однак її виплату правомірно призупинено АТ «Українська залізниця» на підставі статті 11 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану». Таке призупинення є законним та не свідчить про відмову від виконання відповідних зобов`язань. Щодо вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, то навіть у разі встановлення судом порушення з боку роботодавця розмір такого відшкодування підлягає визначенню з урахуванням принципів розумності, справедливості та пропорційності і може бути зменшений судом відповідно до правових висновків Верховного Суду. Також філія «УЗ Вагон-сервіс» АТ «Українська залізниця» не є юридичною особою, не має самостійної процесуальної правоздатності та не може виступати самостійним учасником судового процесу. З огляду на викладене, підстав для задоволення позовних вимог немає.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з виробничим підрозділом «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» Акціонерного товариства «Українська залізниця».
Згідно наказу №661/ОС від 20.11.2025 року ОСОБА_1 звільнено з посади охоронника другого розряду, охорони підприємства та об`єктів, за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію по одержанню інвалідності 2 групи.
Вищевказаним наказом також передбачено виплату позивачу одноразової матеріальної допомоги у розмірі 3 середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі 4 середньомісячних заробітків, передбачених п. 6.30 Колективного договору. Зазначено, що виплату матеріальної допомоги провести відповідно до рішення правління АТ «Українська залізниця».
Між адміністрацією і профспілковим комітетом ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» ДП «Укрспецвагон» укладено Колективний договір, зі змінами та доповненнями, відповідно до п. 6.30 якого при звільненні працівників вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію виплачується одноразова матеріальна допомога в залежності від стажу роботи в галузі: більше 10 років - 3 середньомісячні заробітки. У разі звільнення працівників за власним бажанням у зв`язку з виходом на пенсію (за віком, за віком на пільгових умовах, за вислугу років) протягом двох місяців після настання цього права виплачується додаткова матеріальна допомога за сумлінну працю на залізничному транспорті при стажі роботи для чоловіків з 35 до 40 років – 4 середньомісячні заробітки. Дія цього пункту розповсюджується на інвалідів по загальному захворюванню І та ІІ груп, які виходять на пенсію по інвалідності до досягнення ними права на пенсію за віком або за вислугу років.
Згідно з довідкою ВП «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» АТ «Українська залізниця», заробітна плата за розрахунковий період вересень-жовтень 2025 року склала 14067,08 грн., кількість відпрацьованих робочих днів — 35, середньоденна зарплата – 401,92 грн., середньомісячна заплата 10650,88 грн. Матеріальна допомога до щорічної відпустки ОСОБА_1 за 2023 рік не сплачено у сумі 3350,00 грн. Одноразова матеріальна допомога у розмірі 3 середньомісячних заробітків складає 31518,21 грн. Додаткова матеріальна допомога у розмірі 4 середньомісячних заробітків складає 42024,28 грн., 7 середніх заробітків при виході на пенсію складає 73542,49 грн.
Згідно ч.2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).
Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки, якщо з дня отримання копії наказу (розпорядження) про звільнення або письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні (стаття 116), минуло не більше одного року.
Обставини пропуску строку звернення до суду, зазначені позивачем, суд визнає поважними, також суд погоджується з доводами позивача про те, що він мав обґрунтовані причини вважати, що відповідач виконає свої зобов`язання в добровільному порядку, а тому вважає причину пропуску строку звернення до суду поважною, та приходить до висновку про можливість задоволення клопотання представника позивача про поновлення строку звернення до суду.
Роботодавець як станом на день звільнення, так і на день подання позовної заяви не виплатив належну позивачу при звільненні вперше з роботи у зв`язку з виходом на пенсію одноразову матеріальну допомогу у розмірі трьох середньомісячних заробітків та додаткову матеріальну допомогу у розмірі чотирьох середньомісячних заробітків, тим самим не виконавши свої зобов`язання за Колективним договором та допустивши заборгованість.
Стаття 55 Конституції України наголошує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ст. 47 Кодексу законів про працю України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення працівника видати йому належно оформлену трудову книжку і провести з ним повний розрахунок по належних йому виплатах.
Згідно з ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться власником або уповноваженим ним органом в день звільнення. Про нараховані суми належні працівникові при звільненні власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
За правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 821/1083/17 підтверджено, що відповідно до ст.116 КЗпП на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать, в разі невиконання обов`язку - наступає передбачена ст.117 КЗпП відповідальність.
Згідно статей 5 та 9 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов`язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. Положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства незалежно від того, чи є вони членами профспілки, і є обов`язковими як для роботодавця, так і для працівників підприємства.
Посилання представника відповідача на протокол засідання правління АТ «Укрзалізниця» від 14 березня 2022 року, як на законну підставу для невиплати позивачу належних їй сум при звільненні в період дії правового режиму воєнного стану в Україні, введеного Законом України «Про правовий режим воєнного стану», є безпідставним, оскільки правових підстав для ухвалення такого рішення у правління відповідача не було.
Доказів внесення змін до колективного договору стосовно призупинення на період дії військового стану в Україні нарахувань та виплат належних працівникам додаткових виплат, зокрема одноразової допомоги у зв`язку з виходом на пенсію за віком, до суду не надано.
Так, 15 березня 2022 року Верховною Радою України було прийнято Закон України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану», яким на період дії воєнного стану вводяться обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина, передбачених статтями 43, 44 Конституції України, та за статтею 11 цього Закону на період дії воєнного стану дія окремих положень колективного договору може бут призупинена за ініціативною роботодавця.
Однак, вказаний закон набрав чинності лише 24 березня 2022 року, а тому ухвалювати рішення про призупинення додаткових виплат працівникам, посилаючись на правовий режим воєнного стану, 14 березня 2022 року у правління АТ «Українська залізниця» не було, через відсутність зворотної дії в часі вказаного Закону.
Крім того, постановою Верховного Суду від 05 лютого 2025 року у справі №211/7338/23 залишено в силі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 лютого 2024 року, яким визнано незаконним та скасовано пункт 1.1.4 протокольного рішення № Ц-54/31 Ком.т засідання правління АТ "Українська залізниця" від 14.03.2022 року у частині призупинення додаткових виплат, що передбачені Галузевою угодою, Колективними договорами структурних підрозділів, зокрема матеріальної допомоги.
З огляду на викладене, враховуючи, що правових підстав для призупинення виплати позивачу одноразової матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності у відповідача не було, будь-яких змін до колективного договору, укладеного між адміністрацією і профспілковим комітетом ДП «Український державний центр по експлуатації спеціалізованих вагонів» ДП «Укрспецвагон» з цього приводу внесено не було, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь матеріальної допомоги у зв`язку з виходом на пенсію по інвалідності є обґрунтованими та підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з відповідача стягується одноразова матеріальна допомога у розмірі 7 (семи) середньомісячних заробітків, що складає 73542,49 грн. та матеріальна допомога до щорічної відпустки за 2023 рік у сумі 3350,00 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню; оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.
За змістом ч. 1 ст. 117 КЗпП у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців.
Стаття 117 КЗпП України фактично містить презумпцію вини роботодавця у випадку несвоєчасного проведення розрахунку з працівником при звільненні з роботи.
У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27.01.2020 у справі № 682/3060/16-ц зроблено висновки: «Виплата працівникові середнього заробітку за час затримку розрахунку при звільненні є формою матеріальної відповідальності роботодавця, яка виникає у випадку вчинення ним порушення норм трудового законодавства. Тягар відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця».
Наявність у юридичної особи навіть обґрунтованих підстав невиплати належних працівникові сум, для виконання своїх зобов`язань перед працівником, який вивільняється, не є ознакою відсутності вини та не звільняє від відповідальності.
За таких обставин з наступного для після звільнення позивача з роботи, у позивача виникло право вимоги, а в відповідача відповідний обов`язок сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, передбачений ст. 117 КЗпП України, оскільки у день звільнення, відповідач не виплатив всі суми, що належать позивачу при звільненні.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).
Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку № 100 середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.
Відповідно до пункту 5 Порядку № 100 нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.
За змістом пункту 8 Порядку № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно з довідкою ВП «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» АТ «Українська залізниця», середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 401,92 грн.
Позивач звільнений із займаної посади на пенсію 25.11.2025 року та за вимогами позовної заяви просить стягнути середній заробіток з 26.11.2025 року по 25.05.2026 року, що складає 128 робочих днів. Таким чином, розмір середнього заробітку за цей період становить 51445,76 грн. (401,92 грн. х 128 роб.дн.).
А тому, враховуючи, що позивачу у день звільнення не було виплачено належні йому виплати, дотримуючись принципів розумності, справедливості та пропорційності, з врахуванням максимальної межі періоду, за який можливе нарахування компенсації за затримку розрахунку, суд доходить висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні є обґрунтованими та підлягають задоволенню в розмірі 51445,76 грн., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
На підтвердження понесених витрат, пов`язаних з правничою допомогою, позивачем додано копії: свідоцтва, ордеру, довідки-квитанції про переказ коштів.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Статтею 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до правової позиції викладеної у Додатковій Постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, провадження №14-382цс19, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зважаючи на вищевикладене, суд дійшов висновку, що витрати на правничу допомогу підлягають відшкодуванню з відповідача у розмірі 5000 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір та на користь позивача понесені ним витрати на правничу допомогу в розмірі 5000 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 137, 141, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд, - ВИРІШИВ:
Поновити ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_2 , процесуальний строк на звернення до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виробничий підрозділ «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні на пенсію по інвалідності, середнього заробітку за час затримки розрахунку та матеріальної допомоги до щорічної відпустки.
Позовні вимоги представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Українська залізниця», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виробничий підрозділ «Панютинський вагоноремонтний завод» філії «УЗ вагон-сервіс» Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення матеріальної допомоги при звільненні на пенсію по інвалідності, середнього заробітку за час затримки розрахунку та матеріальної допомоги до щорічної відпустки, - задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , одноразову та додаткову матеріальну допомогу в розмірі семи середньомісячних заробітків в сумі 73542 (сімдесят три тисячі п`ятсот сорок дві) гривні 49 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в зв`язку з виходом на пенсію за період з 26.11.2025 по 25.05.2026 в сумі 51445 (п`ятдесят одну тисячу чотириста сорок п`ять) гривень 76 коп., з утриманням з цієї суми передбачених законом податків, зборів та обов`язкових платежів при їх виплаті.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , матеріальну допомогу до щорічної відпустки за 2023 рік в сумі 3350 (три тисячі триста п`ятдесят) гривень 00 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і.п.н. НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , витрати на правничу допомогу в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень.
Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03150, м.Київ, вул.Єжи Гедройця, 5, ЄДРПОУ 40075815) судовий збір на користь держави в розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок (отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ 37993783, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), р/р UA908999980313111256000026001, код класифікації доходів бюджету22030106).
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення суду.

Суддя С. А. Мицик