Справа № 523/3438/25
Провадження №2/523/2282/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" травня 2026 р.   м. Одеса 

Пересипський районний суд міста Одеси 

у складі: головуючої – судді Кремер І.О.,
з участю секретаря судового засідання Павлова О.В.,
з участю представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) – ОСОБА_1 , відповідачки за первісним позовом (позивачки за зустрічним позовом) – ОСОБА_2 , представника відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) – ОСОБА_3 , третьої особи – ОСОБА_4 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 24 в м. Одеса в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 523/3438/25 за первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи – ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_4 про стягнення витрати та моральної шкоди за договором довічного утримання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернувся дот суду з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи – ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання.
Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що ОСОБА_5 на праві приватної власності залежала житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 23.11.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір довічного утримання та догляду, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Г. за реєстровим № 1199. За умовами вказаного договору ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, вартістю 666240,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язалась надати йому довічне матеріальне забезпечення, а при втраті здоров`я зобов`язалась забезпечити ОСОБА_5 довічним доглядом. Зазначений договір вчинений за нотаріально посвідченою письмовою згодою чоловіка набувача ОСОБА_4 . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 
ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 документи і ключі від зазначеної квартири. 
Згідно п.10 Договору зазначено, що за згодою сторін обов`язок набувача з надання відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: 
?забезпечення ОСОБА_5 житлом шляхом збереження за ним права довічного проживання у відчужуваній квартирі; 
?забезпечення догляду та надання матеріальної допомоги для придбання ліків, оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_5 в стаціонарі; 
?забезпечення харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. 
Згідно п. 11 Договору вартість матеріального забезпечення сторонами визначається в розмірі 3000 гривень в місяць. 
Після укладення договору довічного утримання та догляду ОСОБА_5 віддав ОСОБА_2 свою банківську картку, на яку зараховувалася пенсія ОСОБА_5 і соціальні виплати. ОСОБА_2 і ОСОБА_4 щомісячно знімали майже всю суму його пенсії, яку витрачали на купівлю йому продуктів харчування, ліків, оплати комунальних платежів. Проте, через погане виконання ОСОБА_2 обов`язків за договором довічного утримання і догляду у ОСОБА_5 значно погіршився стан здоров`я, був виявлений високий показник цукру. ОСОБА_2 скаржилася на те, що вона втомилася, пропонувала на оформленні ОСОБА_5 в будинок для людей похилого віку. Після того, як він відмовився, 20.11.2024 ОСОБА_2 і ОСОБА_4 повернули йому ключі від квартири, його банківську картку, якою користувалися, та сказали, що більше до нього не прийдуть. Так як за віком і станом здоров`я ОСОБА_5 потребує постійного догляду та матеріального забезпечення, але через не виконання умов договору ОСОБА_2 був позбавлений можливості нормального життєзабезпечення, позивач попросив свою племінницю ОСОБА_6 , щоб вона забрала його до себе і доглядала. Через місяць після того, як родина ОСОБА_7 перестали його доглядати, 22.12.2024 ОСОБА_6 забрала ОСОБА_5 до себе проживати в житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , де позивач проживає до теперішнього часу.
З огляду на вищевикладене, просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким розірвати Договір довічного утримання та догляду, укладений 23.11.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Г. за реєстровим № 1199, а також визнати за ОСОБА_5 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд констатує, що в ході розгляду даної справи ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , про стягнення витрат та моральної шкоди за договором довічного утримання. Обґрунтовуючи вимоги зустрічного позову вказує на те, що між нею, ОСОБА_2 , та ОСОБА_5 було укладено Договір довічного утримання та догляду, нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою Л.Г., реєстровий № 1199. Протягом повних трьох років ОСОБА_2 , разом з її чоловіком ОСОБА_4 неухильно виконували умови договору, зокрема: щоденно забезпечували відповідача необхідними ліками, медичним обслуговуванням, доглядом, харчуванням; фінансували побутові потреби, оплачували комунальні послуги, супроводжували до лікарів та постійно підтримували належний стан його проживання; організували та повністю оплатили складну операцію на суглоб, яка була життєво необхідною для відповідача. Завдяки вчасному наданню медичної допомоги та зробленої вчасної дороговартісної операції, на яку ними були позичені кошти, відповідач відновився і став на ноги після дуже складного перелому, що свідчить про надання йому належного утримання згідно договору. За три роки ОСОБА_5 ніколи не голодував, так як вони особисто купували та готували йому їжу. Витрати за договором мали складати орієнтовно 3000 грн. щомісяця. Разом з тим, їх фактичні середньомісячні витрати за період з листопада 2021 року по листопад 2024 року становили 5929,92 грн. щомісяця, що підтверджується зошитом обліку витрат на утримання, банківськими виписками. Також здійснювали фізичний та побутовий догляд, вівся обліковий зошит витрат на утримання та догляд за ОСОБА_5 та його квартирою у період з 25.11.2021 по 03.08.2023 р., що підтверджується підписами останнього під цими витратами. 12.08.2023 відповідач упав у квартирі. ОСОБА_4 приїхав до відповідача та викликав невідкладну швидку допомогу, домовився з сусідами через чат ОСББ щоб спустити відповідача до швидкої та супроводив його у Одеську клінічну лікарню № 11. 16.08.2023 ОСОБА_5 зробили операцію на суглобі. Факт знаходження останнього у лікарні підтверджується випискою № 12644 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого. Вартість суглобу у розмірі 90000,00 грн. була сплачена 16.08.2023 р. згідно рахунку-фактури № 288/2023 від 14.08.2023. Весь період знаходження відповідача у лікарні до 01.09.2023 кожного дня відвідували його, оплатили усі необхідні ліки та процедури у післяопераційний період, також після повернення з лікарні. Починаючи з літа 2024 р. з`явилася племінниця відповідача ОСОБА_6 , яка постійно висловлювала претензії їм щодо неналежного утримання. 13.10.2024, коли відповідачу стало погано у ванній кімнаті, прийшов ОСОБА_4 , дав йому пігулку, але ОСОБА_6 викликала швидку допомогу. Після здачі аналізів у відповідача було виявлено цукровий діабет. Аналізи були зроблені за їх рахунок. Починаючи з серпня 2024 р. психологічний тиск на відповідача з боку ОСОБА_6 і її претензії призвели до того, що 20.11.2024 Єгорови віддали відповідачу ключи від квартири, а 22.12.2024 р. ОСОБА_6 забрала відповідача до себе за адресою: АДРЕСА_2 . Вищезазначені факти свідчать про сумлінне виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 своїх обов`язків за договором у період з 21.11.2021 р. по 20.11.2024 р., а також про неможливість подальшого виконання своїх зобов`язань у зв`язку із виїздом відповідача із квартири, що є предметом договору. У період з 21 листопада 2021 р. по 20 листопада 2024 р. ОСОБА_2 понесла витрати на утримання та догляд на загальну суму 213477,12 грн. Сума інфляційного збільшення складає 44618,65 грн. Загальна сума 258095,77 грн. Внаслідок постійного стресу, тиску з боку племінниці відповідача ОСОБА_6 та перенапруження, ОСОБА_2 , будучі вагітною, пережила втрату дитини, що завдало їй глибоких моральних страждань. У зв`язку з вищевикладеним просить суд задовольнити зустрічний позов та ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 компенсацію матеріальних витрат у розмірі 213477,12 грн. та індексацію в сумі 44618,65 грн., загальною сумою 258095,77 грн., моральну шкоду у розмірі 100000 грн. у зв`язку з втратою ОСОБА_2 дитини, спричиненою психоемоційним навантаженням, а також судові витрати у розмірі 4080,96 грн.
В рамках розгляду даної справи представником відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 було подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, у якому представник просить суд відмовити у задоволенні зустрічного позову. Обґрунтовуючи свої заперечення проти зустрічного позову представник ОСОБА_5 вказує на те, що згідно статті 755 ч.1 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. ОСОБА_2 визнає, що з 20.11.2024 р. не виконує свої обов`язки за договором довічного утримання та догляду, укладеним між нею і ОСОБА_5 , посилається на психологічний тиск ОСОБА_6 , а не ОСОБА_5 . ОСОБА_6 забрала його до себе, як зазначає сама ОСОБА_2 22.12.2024, тобто через місяць після того, як він безпомічний, безпорадний залишився без допомоги і догляду ОСОБА_2 . Посилання на тиск з боку ОСОБА_6 ніяким чином не свідчить про будь – які порушення з боку ОСОБА_5 або наявність його вини. Тому вимоги про стягнення з нього компенсації матеріальних витрат, індексації, моральної шкоди безпідставні. ОСОБА_2 посилається на те, що внаслідок постійного стресу, тиску з боку ОСОБА_6 та перенапруження, пережила втрату дитини, що завдало їй моральних страждань. Зазначені в зошиті суми 1209 грн., 1510 грн., 3500 грн. та інше за приготування їжі, прибирання в квартирі викликають подив, тому що не обговорювалися при укладенні договору. 30000,00 грн. були повернуті 10.11.2023 р. Соціальним фондом, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» по картці ОСОБА_5 . Так як його банківська картка була у ОСОБА_2 , то вона розпорядилася цією сумою на свій розсуд.
В ході розгляду даної справи представник позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_3 подав до суду заяву про зменшення розміру позовних вимог за зустрічною позовною заявою, в якій вказує на те, що у зв`язку з помилковим розрахунком заборгованості та включенням суми боргу 30000,00 грн., що входили у оплату вартості штучного суглобу та були компенсовані ОСОБА_5 органами соц.захисту, вважає за необхідне зменшити позовні вимоги і вважати їх наступними:
?розірвати Договір довічного утримання та догляду, укладений 23.11.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Г. за реєстровим № 1199.
?Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 компенсацію матеріальних витрат у розмірі 184093,31 грн. та індексацію в сумі 33605,00 грн., загальною сумою 217697,41 грн.
?Стягнути з відповідача ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. у зв`язку з втратою ОСОБА_2 дитини, спричиненою психоемоційним навантаженням.
?Стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 4080,96 грн.
Ухвалою судді про прийняття цивільної справи до свого провадження та відкриття провадження по справі від 21.03.2025 було постановлено проводити розгляд справи у в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 06.06.2025 було постановлено прийняти зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_4 про стягнення витрати та моральної шкоди за договором довічного утримання до спільного розгляду із первісним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи – ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання, об`єднавши позовні вимоги за зустрічним позовом в одне провадження із первісним позовом..
Ухвалою Пересипського районного суду м. Одеси від 7.08.2025 постановлено закрити підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) ОСОБА_5 в останнє судове засідання не з`явився. Однак, у попередньому судовому засідання пояснив, що він уклав Договір довічного утримання і догляду із ОСОБА_2 , оскільки добре знав їх батька, з його родичами була проблема, а племінниця ОСОБА_6 через проблеми у родині не мала змоги за ним доглядати. Позивач також розповів в судовому засіданні про ситуацію, яка мала місце серпні 2023. Зокрема у той період було спекотно. До позивача приїхав ОСОБА_4 , трохи порозмовляв із позивачем та поїхав, хоча бачив, що ОСОБА_5 погано себе почуває. Після того, як ОСОБА_4 поїхав, позивач упав на підлогу, внаслідок чого зламав бедро. Близько 22 год. 00 хв. ОСОБА_4 зателефонував, однак, ОСОБА_5 лежав на підлозі та не міг дотягнутися до телефону. Після цього ОСОБА_4 , переклав позивача на диван та викликав карету швидкої медичної допомоги. Після цієї події родина ОСОБА_7 погано за ним доглядала, внаслідок чого у нього сильно піднявся рівень цукру в крові. Станом на сьогоднішній день, після того, як позивач переїхав до своєї племінниці ОСОБА_6 його стан здоров`я значно покращився та рівець цукру в крові станом на сьогоднішній день у нормі. Також позивач пояснив, що сторони не домовлялися про те, що за прибирання та готування їжі він повинен сплачувати грошові кошти. Всі продукти купувалися за грошові кошти з його пенсійної картки, яку позивач віддав ОСОБА_7 .
Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Проти задоволення позовних вимог за зустрічним позовом заперечувала та пояснила, що ОСОБА_5 виконав свої зобов`язання за договором довічного утримання та догляду від 23.11.2021. Відповідно до п.1 Договору передав у власність ОСОБА_2 належну йому квартиру АДРЕСА_3 вартістю 666240,00 грн., а також віддав ключі від зазначеної квартири. Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою Л.Г. на підставі зазначеного договору 23.11.2021 р. і рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень був внесений запис про право власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . До теперішнього часу у ОСОБА_2 знаходиться оригінал договору довічного утримання та догляду і Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. ОСОБА_5 всіляко сприяв ОСОБА_2 у виконанні нею обов`язків по догляду і утриманню. Він віддав ОСОБА_2 свою банківську картку, на яку кожного місяця зараховувалася його пенсія в розмірі 4965,30 грн., з 04.03.2024 р. – 5528,00 грн., з 02.08.2024 року – 6528,00 грн., та соціальні виплати в розмірі 524,35 грн., 786,12 грн., 1031,52 грн., 777,94 грн., 650,35 грн., 912,12 грн., 1157,52 грн.
Позивачка за зустрічним позовом (відповідачка за первісним позовом) ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_9 у судовому зустрічний позов з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог підтримали в повному обсязі та пояснили, що згодні на розірвання договору довічного утримання та догляду від 23.11.2021, однак вважають, що є підстави для стягнення компенсації матеріальних витрат у розмірі 184093,31 грн. та індексації в сумі 33605,00 грн., загальною сумою 217697,41 грн. моральної шкоди у розмірі 100000 грн., судових витрат у розмірі 4080,96 грн., так як вона і її чоловік ОСОБА_4 сумлінно доглядали ОСОБА_5 протягом трьох років, покупали йому продукти харчування, ліки на суму більшу, ніж передбачено договором, готували їжу, возили до лікарні, на обстеження, сплатили за проведення операції 90000,00 грн., коли він був у дуже тяжкому стані через перелом суглоба. Доглядали його, прибирали за ним, коли він самостійно не міг сходити в туалет. Після того, як ОСОБА_10 встав на ноги, самостійно зміг пересуватися по квартирі, з`явилася ОСОБА_6 , яка почала висловлювати претензії на предмет неналежного на її думку утримання, що призвело до того, що 20.11.2024 Єгорови віддали відповідачу ключі від квартири, а 22.12.2024 р. ОСОБА_6 забрала відповідача до себе за адресою АДРЕСА_2 . Зазначене свідчить про неможливість подальшого виконання своїх обов`язків за договором у зв`язку із виїздом відповідача із квартири, що є предметом договору.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 , який також був допитаний в якості свідка, пояснив в судових засіданнях, що він разом з дружиною ОСОБА_2 доглядав ОСОБА_5 , купував йому продукти харчування у магазинах, які розташовані недалеко від квартири ОСОБА_5 , заповнював йому повний холодильник, сам ремонтував в квартирі, при необхідності ночував разом з ОСОБА_5 . Коли у нього стався перелом суглоба, відвозив до лікарні, сплатив за суглоб відповідно до рахунку, виданого лікарем, потім купував дуже дорогі ліки в післяопераційний період, привіз додому і всіляко допомагав ОСОБА_5 . Дійсно у ОСОБА_4 була банківська пенсійна картка позивача, якою він розраховувався за продукти, ліки. ОСОБА_5 сам наполягав, щоб за рахунок його пенсії сплачувалися комунальні послуги.
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 пояснила, що вона є племінницею ОСОБА_5 , так як її мати і позивач за первісним позовом є рідними сестрою і братом. Станом на 2023 рік у неї були дуже хворі батьки. У батька було онкологічне захворювання, у матері перелом стегна. Їй необхідно було доглядати батьків. Вона була рада тому, що родина ОСОБА_7 погодилася доглядати ОСОБА_5 . Одразу ж після укладення договору ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 ключі від зазначеної квартири і свою банківську картку, на яку щомісячно йому зараховувалася пенсія і соціальні виплати, які ОСОБА_2 і ОСОБА_4 щомісячно витрачали на продукти харчування, сплату комунальних послуг, ліки. Мати ОСОБА_6 постійно спілкувалася з ОСОБА_5 по телефону. 12.08.2023 їй стало відомо, що ОСОБА_5 упав та був доставлений до травматологічного відділення Одеської клінічної лікарні № 11 на вул. Воробйова, де 16.08.2023 йому зробили операцію на суглобі. ОСОБА_6 відвідувала ОСОБА_5 у лікарні. 13.10.2024 ОСОБА_5 стало погано, коли він знаходився у ванній та не міг з неї вибратися. Через те, що він довго не відповідав на дзвінок телефону, ОСОБА_6 приїхала до нього. Там знаходився ОСОБА_4 . ОСОБА_10 скаржився на дуже погане самопочуття. ОСОБА_6 викликала лікарів швидкої допомоги, не зважаючи на заперечення ОСОБА_4 , який продовжував казати, що з ОСОБА_5 все добре. Зовнішній вигляд останнього був дуже поганий, він був худий, не голений і не підстрижений, прикритий якимись ганчірками. Свідок наполягала на тому, щоб ОСОБА_5 було проведено медичне обстеження. По аналізам 23.10.2024 у нього був виявлений дуже високий показник цукру, хоча раніше він на цукровий діабет не хворів. ОСОБА_5 просив її приготувати йому суп, принести фрукти, що вона і робила. В холодильнику виявила великі п`ятилітрові кастрюлі, в яких було варево із жирними курячими спинками, яке залишали ОСОБА_7 на тиждень. ОСОБА_10 скаржився, що тривалий час не їв м`ясо, овочі, фрукти. Через це став значно гірше себе почувати. В той час надовго відключали світло в квартирі. Єгорови залишили ОСОБА_5 без ліхтаря. ОСОБА_5 також скаржився на те, що ОСОБА_7 мають намір здати його в будинок для людей похилого віку, а він цього не хоче і боїться. 20.11.2024 ОСОБА_2 і ОСОБА_4 повернули ОСОБА_5 ключі від квартири та його банківську картку, сказали, що більше до нього не прийдуть. Так як ОСОБА_5 був зовсім безпомічним, у нього дуже поганий зір, він не може самостійно вийти з квартири, дійти до апетки, магазину, щоб купити собі ліки, продукти, ОСОБА_6 перевезла його до себе, хоча їй дуже важко дбати і про свою хвору матір і про дядька. Єгорови жодного разу не поцікавилися станом здоров`я ОСОБА_5 , не запропонували допомогу. Коли ОСОБА_7 припинили приходити до нього, він запропонував їм розірвати договір в нотаріальному порядку, однак Єгорови сказали звертатися до суду, а судовий розгляд буде довго тривати.
Заслухавши пояснення учасників справи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку.
Судом встановлено, що ОСОБА_11 звернувся до суду з позовом, в якому вказує на те, що він власником житлової квартири за адресою: АДРЕСА_4 , що підтверджується наявною у матеріалах справи копією Договору купівлі – продажу від 27.08.1997, посвідченого державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Гур`янової Л.Г. за реєстровим № 1-2390 та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 422977506 від 16.04.2025.
Підставою звернення до суду з даним позовом слугувало те, що реєстрація юридичної адреси місця знаходження ПП «Юніверсал» у квартирі, яка належить на праві власності ОСОБА_11 порушує право позивача на вільне володіння своїм майном та чинить перешкоди у розпорядження позивачу власним житлом.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Згідно приписів ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Відповідно до ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зокрема, одним із різновидів договорів є договір довічного утримання (догляд).
Згідно приписів ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
По справі встановлено, що ОСОБА_5 на праві приватної власності залежала житлова квартира за адресою: АДРЕСА_1 . 
23.11.2021 між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено Договір довічного утримання та догляду, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Г. за реєстровим № 1199 (Т. 1 а.с. 9 – 10).
За умовами вказаного договору ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 належну йому квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 34,7 кв.м, житловою площею 17,5 кв.м, вартістю 666240,00 грн., а ОСОБА_2 зобов`язалась надати ОСОБА_5 довічне матеріальне забезпечення, а при втраті здоров`я зобов`язалась забезпечити ОСОБА_5 довічним доглядом. 
Зазначений договір вчинений за нотаріально посвідченою письмовою згодою чоловіка набувача ОСОБА_4 . 
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 )Т. 1 а.с. 11).
ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 документи і ключі від зазначеної квартири. 
Згідно п.10 Договору зазначено, що за згодою сторін обов`язок набувача з надання відчужувачу довічного забезпечення визначається у вигляді: 
?забезпечення ОСОБА_5 житлом шляхом збереження за ним права довічного проживання у відчужуваній квартирі; 
?забезпечення догляду та надання матеріальної допомоги для придбання ліків, оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_5 в стаціонарі; 
?забезпечення харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою. 
Згідно п. 11 Договору вартість матеріального забезпечення сторонами визначається в розмірі 3000 гривень в місяць. 
В рамках розгляду даної справи судом встановлено, що банківська картка ОСОБА_5 знаходилася у ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 , які витрачали гроші, які знаходились на його рахунку для утримання.
Вказана обставина визнавалася та підтверджувалася всіма учасниками справи.
Суд констатує, що ОСОБА_5 суду надана виписка по картці АТ КБ «ПриватБанк», з якої видно, що за рік (з листопада 2023 р. по листопад 2024 р.) він отримав пенсію і соціальні виплати на суму 95500,92 грн., що у середньомісячному розмірі складає суму 7958,41 грн.( т. 1 а.с. 150 – 161).
Із виписки зазначеної вище банківської виписки вбачається, що на кінець місяця залишалось 10 грн., 10 грн. 
За три роки з листопада 2021 р. по листопад 2024 р. сума пенсії ОСОБА_5 з соціальними виплатами – 244116 грн.
Таким чином, суд доходить переконання, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 витрачалась майже вся пенсія ОСОБА_5 на придбання продуктів, сплату комунальних послуг, покупку лікыв, і, навіть, 06.11.2024 перераховано на ім`я ОСОБА_12 1500 грн., поповнення мобільного ОСОБА_12 05.03.2024 на суми 52 грн., 124 грн. 
В зустрічному позові ОСОБА_2 зазначила, що її фактичні середньомісячні витрати за період з листопада 2021 р. по листопад 2024 р. становили 5929,92 грн. 
Відповідачем до суду надано фіскальні чеки на придбання продуктів харчування, медикаментів та господарських товарів за період із серпня 2023 по листопада 2024, (Т. 1 а.с.91 – 93, а.с. 226 – 250), а також виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_4 (Т. 1 а.с. 79 – 90).
Проте, суд констатує, що із зазначених чеків та банківських виписок не можливо встановити, що придбання зазначених товарів здійснювалось саме для забезпечення ОСОБА_5 .
Суд зазначає, що ОСОБА_2 просить стягнути з ОСОБА_5 компенсацію матеріальних витрат у розмірі 184093,31 грн., проте як підтверджено матеріалами справи вказана сума повністю поглинається сумою пенсії ОСОБА_5 , фактичними розпорядниками яких були ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .
В судовому засіданні ОСОБА_2 визнала, що 20.11.2024 повернула ключі від квартири за адресою: АДРЕСА_1 позивачу ОСОБА_5 та повідомила, що більше не буде до нього приходити, тобто доглядати і утримувати, як це передбачено договором довічного утримання і догляду. 
З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 без поважних причин не виконує обов`язки за умовами договору довічного утримання і догляду ОСОБА_5 . 
По справі встановлено, що ОСОБА_2 додана копія рахунку-фактури № 288/2023 від 14.8.2023 р. для оплати за ендопротез для тазостегнового суглобу, цементний з парою тертя метал-поліетилен (аар joints) 90000 грн. і Сертифікат перевірки проекту, в якому зазначено Вироби: Імплантанти тазостегнового суглоба Імплантанти колінного суглоба (конкретизована сфера наведена на сторінці 2 цього сертифіката). На другій сторінці перелічені ендопротези для тазостегнового суглобу і Безцементна система колінного суглобу.
Відповідно записам у наданій ОСОБА_2 виписці № 12644 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_5 : Проведено хірургічні операції: 16.08.23 9:45 DMN7 08 ендопротезування стегнового суглоба.
Відсутнє підтвердження того, що відбулося ендопротезування ОСОБА_5 тазостегнового суглобу, цементного з парою тертя метал-поліетилен (аар joints) вартістю 90000 грн.
В пункті 10 договору довічного утримання та догляду зазначено, що обов`язок набувача, тобто ОСОБА_2 , визначається у вигляді, зокрема, надання матеріальної допомоги для придбання ліків, оплати медичних послуг і процедур у випадку хвороби та перебування ОСОБА_5 в стаціонарі. Придбання протезу і є необхідною допомогою у відповідності до п. 10 договору. 
Вартість протезу не перевищує вартості квартири, яку ОСОБА_5 передав ОСОБА_2 у власність.
Згідно статті 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
За змістом частини першої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частин першої та другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (стаття 744 ЦК України).
Аналіз статті 744 ЦК України свідчить, що законодавець, передбачивши можливість визначення в договорі обов`язків як з утримання, так і догляду, розмежував указані поняття. Так, утримання характерне для зобов`язань майнового характеру, в той час як догляд, з-поміж іншого, може полягати в конкретних діях, турботі та опікуванні набувача над відчужувачем у силу його похилого віку та потребі в сторонній допомозі.
Із системного аналізу статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини (пункт 1 частини першої статті 755 ЦК України).
Тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому, вирішуючи зазначене питання, суд має враховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року в справі № 759/501/17 (провадження N 61-14554св18) зроблено висновок, що «тлумачення пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України свідчить, що договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду за умови доведення відчужувачем факту порушення набувачем своїх обов`язків за договором довічного утримання (догляду), що може проявлятися у вигляді неповного чи неналежного забезпечення доглядом, допомогою, харчуванням відчужувача або у вигляді повного невиконання вказаних дій.
При цьому, обов`язок з доведення факту належного виконання умов договору довічного утримання, у відповідності до частини 3 статті 12. частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, покладається саме на відповідача, який надає це утримання.
Частина 2 статті 651 ЦК України визначає, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 509/513/16-ц (провадження № 61-6725св18).
З огляду на наведене, для розірвання вказаного договору з наведених підстав є достатнім встановлення факту неналежного виконання набувачем умов договору.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Водночас належним виконанням зобов`язання слід вважати тоді, коли відповідач виконує всі взяті на себе обов`язки за договором.
Відповідно до статті 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідачкою ОСОБА_2 за первісним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження належного виконання нею умов договору довічного утримання, при цьому, ураховуючи предмет позову, саме на відповідача покладається обов`язок щодо доведення обставин, які б свідчили про належне виконання ним прийнятих за договором обов`язків.
Як було встановлено в рамках розгляду даної справи банківська картка ОСОБА_5 знаходилася у ОСОБА_2 та її чоловіка ОСОБА_4 , які витрачали гроші, що знаходились на його рахунку для утримання ОСОБА_5 .
Тобто, із вказаного слідує, що умови зобов`язання за договором в частині надання харчування, ліків, побутових послуг та особистого догляду з боку відповідача не виконувалися.
Згідно з вимогами статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Порушення є істотним, якщо тягне за собою для іншої сторони неможливість досягнення мети договору, тобто, вирішуючи питання про оцінку істотності порушення стороною договору, слід встановити: наявність істотного порушення договору та шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може полягати у реальних збитках і (або) упущеної вигоди; її розмір, а також чи є істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що вона змогла отримати.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Це (друге) оціночне поняття значно звужує сферу повноважень суду. Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору.
У кожному конкретному випадку питання про істотність порушення повинне вирішуватися з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Так, суди повинні встановити не лише наявність істотного порушення договору, але й наявність шкоди, завданої цим порушенням другою стороною, яка може бути виражена як у вигляді реальних збитків та (або) упущеної вигоди, її розмір, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору; а також установити, чи є дійсно істотною різниця між тим, на що має право розраховувати сторона, укладаючи договір, і тим, що в дійсності вона змогла отримати.
Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-75цс13 та у постанові Верховного Суду від 09 грудня 2020 року у справі № 199/3846/19 (провадження № 61-11407св20).
З огляду на вище викладене, суд доходить висновку, що відповідачкою за первісним позовом ОСОБА_2 не надано доказів, які могли б підтвердити суму виплаченого грошового утримання, які були здійснені на виконання саме Договору довічного утримання та догляду від 23.11.2021, а надані чеки за зустрічним позовом з різних магазинів за період серпня 2023 по листопада 2024 суд не визнає належним доказом, оскільки стороною відповідача не доведено, що саме ці товари та в такій кількості, безпосередньо купувались для ОСОБА_5 , а також, що купувалися не за рахунок його пенсійних грошових коштів з банківської картки, яка була передана ОСОБА_13 .
Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2 в частині стягнення моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Згідно приписів ч.ч. 1-2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Обґрунтовуючи позовну вимогу в цій частині ОСОБА_2 вказує на те, що внаслідок постійного стресу, тиску з боку племінниці відповідача ОСОБА_6 та перенапруження, ОСОБА_2 , будучі вагітною, пережила втрату дитини, що завдало їй глибоких моральних страждань.
Факт втрати дитини ОСОБА_2 підтверджується наявною у матеріалах справи копією висновку № 27651-54 від 17.12.2024.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною другою п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; вини останнього в її заподіянні.
Вищевказані складові є необхідними елементами складу цивільного правопорушення, як підстави деліктної відповідальності.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди. У разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Завдання моральної шкоди - явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи.
Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 25.05.2022 року з розгляду справи № 487/6970/20, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Згідно вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди.
Даний висновок викладений у постанові ВП ВС у постанові від 20.01.2021 року з розгляду справи № 197/1330/14-ц, яку суд вважає за необхідним застосувати при розгляді даної справи.
Причинно-наслідковий зв`язок - необхідний елемент відшкодування моральної шкоди. Він означає, що протиправна дія заподіювача (порушення норм закону або договору) безпосередньо призвела до моральної шкоди, тобто до душевних страждань, фізичного болю, приниження честі, гідності та/або ділової репутації, яких зазнала потерпіла особа.
Причинний зв`язок з`ясовується між причиною, тобто протиправністю поведінки, та шкодою, як наслідком. Заподіювач несе відповідальність лише за ту шкоду, яка є наслідком саме його поведінки. Це відповідає концепції причини-умови, яка існує у праві. Тобто, зміст причинного зв`язку полягає у тому, що вчинена неправомірна дія є головною причиною, яка призвела до завдання моральної шкоди.
Матеріали справи не містять жодного доказу причинно наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_5 та тим, що внаслідок цих дій ОСОБА_2 втратила дитину до її народження.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Згідно з положеннями ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України).
Приписами ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Достовірними, відповідно до ст. 79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування.
Згідно ч. 1 та ч. 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з вимогами ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Виходячи зі встановлених, на підставі належним чином оцінених доказів, обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання та догляду, та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення витрати та моральної шкоди за договором довічного утримання.
На підставі та керуючись, ст.ст. 509, 626, 628, 651, 744, 755, 756 ЦК України, ст.ст.12, 76, 223, 258, 259, 260, 354 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Первісну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи – ОСОБА_4 про розірвання договору довічного утримання – задовольнити.
Розірвати Договір довічного утримання та догляду від 23.11.2021, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Прокоф`євою О.Г. за реєстровим № 1199.
Визнати за ОСОБА_5 право власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача – ОСОБА_4 про стягнення витрати та моральної шкоди за договором довічного утримання – відмовити.

Учасники справи: 
Позивач:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканець: АДРЕСА_5 . 
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешканка: АДРЕСА_6 .
Відповідач:  ОСОБА_4 , мешканець: АДРЕСА_6 .

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення суду складено 22 травня 2026 року.

Суддя Пересипського 
районного суду м. Одеси     І.О. Кремер