ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року	Львів	Справа № 300/4236/25 пров. № А/857/52417/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,
за участю секретаря судового засідання Прокопюк К.В.,
представника позивача Жарського Т.В.,
представника відповідача Медицької С.В.,

розглянувши у судовому засіданні (в режимі відеоконференції) в м. Львові апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Геліос Енерджі» до Івано-Франківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області про визнання рішення таким, що не набрало чинності,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Микитюк Р.В.,
час ухвалення рішення – 14:10:28,
місце ухвалення рішення – м. Івано-Франківськ,
дата складання повного тексту рішення – 10 листопада 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

16 червня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Геліос Енерджі» (далі – ТОВ «Геліос Енерджі») звернулось в суд з адміністративним позовом до Івано-Франківської міської ради, в якому просило визнати таким, що не набрало чинності рішення Івано-Франківської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча» №163-43 від 20.06.2024.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням процедурних норм, передбачених чинним законодавством України, не оприлюднено у встановленому законом порядку, а отже, не доведене до відома невизначеному колу суб`єктів, що свідчить про те, що воно не набрало законної сили. Вказує, що порушено не тільки його матеріальні права (право сплачувати орендну плату в очікуваному розмірі), але й право на захист – оскаржити нормативно-правовий акт, який не був оприлюднений, а отже, не доведений до відома позивача у встановленому чинним законодавством строк. Вважає, що оскаржуване рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки має ознаки нормативно-правового акту, оскільки прийняте уповноваженим органом суб`єкта владних повноважень, змінює норми права, скасовує інший правовий акт, поширюється на невизначене коло осіб (платників орендної плати за землю, коло яких не є конкретно визначеним) та спрямоване на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом та іншими суб`єктами господарювання. Вважає, що лист Державної регуляторної служби, на який посилається відповідач, не є джерелом права, має рекомендаційний характер та не може бути застосований до спірних правовідносин.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року залучено до участі в справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року адміністративний позов задоволено повністю. Визнано рішення Івано-Франківської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча» №163-43 від 20.06.2024, таким, що не набрало чинності. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Івано-Франківської міської ради на користь ТОВ «Геліос Енерджі» 3 028 гривень 00 копійок сплаченого судового збору та частину витрат на правничу (правову) допомогу в розмірі 8000 гривень. Зобов`язано Івано-Франківську міську раду невідкладно, після набрання рішенням суду законної сили, опублікувати резолютивну частину рішення суду про визнання нормативно-правового акту нечинними у відповідності до вимог частини першої статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради має ознаки нормативно-правового регуляторного акта, оскільки ухвалене уповноваженим органом, розраховане на неодноразове застосування, поширюється на невизначене коло осіб (зокрема позивача, як власника однієї із земельних ділянок оціночного району) та спрямоване на врегулювання земельних правовідносин між Івано-Франківською міською радою, як регуляторним органом, та іншими учасниками земельних відносин, у тому числі і позивачем. Суд першої інстанції вказав, що оскаржуване ТОВ «Геліос Енерджі» рішення підпадає під ознаки документів, які підлягають обов`язковому громадському обговоренню, тому на нього поширюється дія статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині обов`язковості опублікування проєкту спірного рішення та здійснення аналізу регуляторного впливу. Відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів оприлюднення проєкту спірного рішення як такого, що за своїм змістом відповідає ознакам регуляторного нормативно-правового акту, з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних і юридичних осіб, їх об`єднань, у спосіб, передбачений статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності». Наведене свідчить про те, що суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог закону щодо процедури ухвалення регуляторних актів. Також матеріали справи не містять доказів наявності аналізу регуляторного впливу проєкту рішення від 20.06.2024 №163-43 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с. Радча» Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, розробленої ТзОВ «Гектар ІФ». Крім того, відповідач не спростував того факту, що ним не було розроблено і оприлюднено такий аналіз регуляторного впливу. Суд першої інстанції констатував, що Івано-Франківською міською радою порушено порядок оприлюднення проекту рішення та самого рішення, а саме: проект рішення оприлюднений без передбачених текстом додатків, зокрема технічної документації, проект рішення оприлюднений виключно на офіційному веб-сайті Івано-Франківської міської ради, проект рішення оприлюднено з порушенням 10-денного строку, рішення оприлюднено тільки на офіційному веб-сайті Івано-Франківської міської ради без додатків. Таким чином, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що оскільки оскаржуване рішення не було належним чином оприлюднено, відповідно, не могло набрати чинності в силу приписів ч.2 ст. 39 Регламенту та ч. 5 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Не погодившись з прийнятим рішенням, Івано-Франківська міська рада подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що оскаржуване рішення було розміщене на офіційному сайті Івано-Франківської міської ради та опубліковане у газеті «Західний кур`єр» 11.07.2024 у строки, вказані у Податковому кодексі України. Не погоджується з тим, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, оскільки в такому разі він або окремі його положення, мають бути прийнятими уповноваженим регуляторним органом; такий нормативно-правовий акт має бути спрямований на правове регулювання господарських відносин; встановлювати, змінювати чи скасовувати норми права; застосовуватись неодноразово та щодо невизначеного кола осіб. Вважає, що рішення органів місцевого самоврядування про затвердження нормативної грошової оцінки населеного пункту не є регуляторними актами в розумінні Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» за умови, якщо вони не містять інших правових норм, у тому числі, щодо встановлення базової вартості 1 кв. м. землі в грошовому еквіваленті, що не передбачено вимогами законодавства. Зауважує, що складена розробником технічна документація не встановлює вартість 1 кв. м. землі в грошовому еквіваленті, лише містить формулу та розрахунок визначення нормативно-грошової оцінки з урахуванням коефіцієнтів та норматив капіталізованого рентного доходу за одиницю площі згідно з додатком 1 до Методики нормативної грошової оцінки земельних ділянок, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 03.11.2021 № 1147, та зміні не підлягає, крім того оскаржуваним рішенням міської ради інших правових норм не встановлено. Звертає увагу суду, що відповідно до листа Державної регуляторної служби України від 30.09.2015 №7413/0/20-15, листа Сектору Державної регуляторної служби в Івано-Франківській області від 21.04.2021 №69/0/63-21, Роз`яснень Державної регуляторної служби України від 07.03.2018 «Щодо застосування органами місцевого самоврядування вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» при прийнятті рішень про затвердження нормативної грошової оцінки земель органи місцевого самоврядування виступають лише замовниками робіт з нормативної грошової оцінки земельних ділянок та на пленарних засіданнях лише затверджують технічну документацію з нормативної грошової оцінки землі, розроблену у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказує, що положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акта та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили. З огляду вказані правові положення КАС України, суд не наділений повноваженням визнання нормативно-правового акта нечинним з моменту його прийняття, зокрема, й з огляду на те, що останнє може порушувати принцип правової визначеності. Тому, вважає, що спосіб захисту прав позивача шляхом про визнання таким, що не набрало чинності рішення Івано-Франківської міської ради, не передбачений Кодексом адміністративного судочинства України, в той же час КАС України визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним нормативно-правового акта суб`єкта владних повноважень.
Представником позивача подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Вказує, що оскаржуване рішення є регуляторним актом, а на Івано-Франківську міську раду, до компетенції якої власне і належить повноваження щодо прийняття рішення, яким затверджено технічну документацію про нормативну грошову оцінку земель с. Радча, покладено обов`язки дотримуватись процедурних вимог Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області подано відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що Головне управління при прийнятті рішення покладається на розсуд суду та просить проводити розгляд справи без участі уповноваженого представника.
В судовому засіданні представник відповідача підтримала апеляційну скаргу, в своїх поясненнях покликалась на доводи в ній викладені.
Представник позивача щодо апеляційної скарги заперечив, просив залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача явку уповноваженого представника не забезпечила, просила здійснювати розгляд справи за її відсутності, належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, що відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 3 ст. 268, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, відзивів на апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 20.06.2024 Івано-Франківською міською радою прийнято рішення № 163-43 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча».
Пунктом 1 цього рішення міська рада вирішила затвердити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в межах населеного пункту с. Радча Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, розроблену ТзОВ «Гектар ІФ»:
1.1. Затвердити технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельних ділянок в межах населеного пункту с. Радча Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області, розроблену ТзОВ «Гектар ІФ».
1.2. Ввести в дію нормативну грошову оцінку земельних ділянок в межах населеного пункту с. Радча Івано-Франківської міської ради Івано-Франківської області з 01.01.2025 року.
1.3. Секретаріату міської ради опублікувати дане рішення в газеті «Західний кур`єр» до 15.07.2024.
1.4. Вважати таким, що втратило чинність рішення 32 сесії 6-го демократичного скликання Радчанської сільської ради, Тисменицького району, Івано-Франківської області від 23.01.2015 року з 01.01.2025 року (т.1, а.с.10).
Рішення Івано-Франківської міської ради розміщене на офіційному сайті Івано-Франківської міської ради.
Як слідує з Додатку «Розрахунок грошової оцінки земель житлової та громадської забудови, земель рекреаційного призначення, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони» до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок села Радча Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, затвердженого вищевказаним Рішенням, норматив капіталізованого рентного доходу за одиницю площі, грн/м2 для категорії земель житлової та громадської забудови, з цільовим призначенням (03.07) для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (рядок 6) складає 344,00 грн/м2 (колонка 3), а згідно з колонкою 11 нормативна грошова оцінка розрахована в розмірі 1691,07 грн (м2).
Позивач, отримавши Витяг з нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером 2625884701:01:002:0504, зауважив, що нормативна грошова оцінка, яка станом на 2012 рік складала 1 327 801,20 грн, у 2025 році зросла до 32 938 278,67 грн.
В подальшому позивач через свого представника звернувся до відповідача та отримав відповідь на адвокатський запит інформацію про те, що відповідачем прийнято рішення «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча» № 163-43 від 20.06.2024, яким затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча, що є підставою для розрахунку нормативної грошової оцінки, зокрема, земельної ділянки з кадастровим номером 2625884701:01:002:0504.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог.
Колегія суддів частково погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
За приписами статті 201 Земельного кодексу України грошова оцінка земельних ділянок визначається на рентній основі. Залежно від призначення та порядку проведення грошова оцінка земельних ділянок може бути нормативною і експертною. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель тощо. Експертна грошова оцінка використовується при здійсненні цивільно-правових угод щодо земельних ділянок. Грошова оцінка земельних ділянок проводиться за методикою, яка затверджується Кабінетом Міністрів України.
Правові засади проведення оцінки земель, професійної оціночної діяльності у сфері оцінки земель в Україні та спрямований на регулювання відносин, пов`язаних з процесом оцінки земель, забезпечення проведення оцінки земель, з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки земель, інформаційного забезпечення оподаткування та ринку земель визначає Закон України «Про оцінку земель» № 1378-IV від 11 грудня 2003 року (далі - Закон № 1378-IV).
Згідно з частиною 1 статті 1 Закону № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок – це капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.
Статтею 3 Закону № 1378-IV визначено, що об`єктами оцінки земель є: територія адміністративно-територіальних одиниць або їх частин, території оціночних районів та зон, земельні ділянки чи їх частини або сукупність земельних ділянок і прав на них, у тому числі на земельні частки (паї), у межах території України.
Частинами 1 та 2 статті 15 Закон № 1378-IV передбачено, що підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 18 Закон № 1378-IV нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться відповідно до державних стандартів, норм, правил, а також інших нормативно-правових актів на землях усіх категорій та форм власності.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться: розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років; розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться юридичними особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій».
Згідно з частиною 1 статті 20 Закону № 1378-IV за результатами бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок складається технічна документація.
Законом України «Про землеустрій» від 22 травня 2003 року № 858-ІV (далі - Закон № 858-ІV) визначено правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою, також Закон спрямований на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.
Згідно зі статтею 26 Закону № 858-ІV замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі.
Розробниками документації із землеустрою є:
- юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою;
- фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами-землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою.
Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором.
Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором.
Згідно з приписами статті 28 Закону № 858-ІV розробники документації із землеустрою мають право: а) виконувати роботи із складання документації із землеустрою; б) погоджувати із замовником наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою, строк виконання робіт, їх вартість та порядок оплати; в) вимагати індексації вартості виконаних робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом; г) авторства на створену ними документацію із землеустрою; ґ) здійснювати авторський нагляд за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою; д) вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням документації із землеустрою і призводять до нецільового використання земель та їх псування; е) вносити пропозиції щодо оновлення застарілої або розробки нової документації із землеустрою.
Розробники документації із землеустрою зобов`язані, зокрема, а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; в) виконувати всі умови договору; г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором.
Відповідно до статті 23 Закону № 858-ІV технічна документація з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель та нормативної грошової оцінки земельних ділянок затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою. Протягом місяця з дня надходження технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки відповідна сільська, селищна, міська рада розглядає та приймає рішення про затвердження або відмову в затвердженні такої технічної документації.
Підставою для відмови у затвердженні технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок може бути лише її невідповідність вимогам законів та прийнятих відповідно до закону нормативно-правових актів або розташування земель чи земельних ділянок на території іншої сільської ради. Рішення про відмову в затвердженні технічної документації з бонітування ґрунтів, економічної оцінки земель, нормативної грошової оцінки земельних ділянок має містити посилання на конкретні норми законів та прийнятих відповідно до закону нормативно-правових актів, яким суперечить відповідна технічна документація.
Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.
Рішення рад, зазначених у цій статті, щодо технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок набирають чинності у строки, встановлені відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України.
Приписами пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України визначено, що рішення рад щодо нормативної грошової оцінки земельних ділянок офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосування нормативної грошової оцінки земель або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Абзацом 1 частини 11 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування підлягають обов`язковому оприлюдненню та наданню за запитом відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Проекти актів органів місцевого самоврядування оприлюднюються в порядку, передбаченому Законом України «Про доступ до публічної інформації», крім випадків виникнення надзвичайних ситуацій та інших невідкладних випадків, передбачених законом, коли такі проекти актів оприлюднюються негайно після їх підготовки.
Законом України «Про доступ до публічної інформації» від 13 січня 2011 року № 2939-VІ (далі – Закон № 2939-VІ) визначено порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний інтерес.
Частиною першою статті 13 Закону № 2939-VІ визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 15 Закону № 2939-VІ розпорядники інформації зобов`язані оприлюднювати нормативно-правові акти, акти індивідуальної дії (крім внутрішньо-організаційних), прийняті розпорядником, проекти рішень, що підлягають обговоренню, інформацію про нормативно-правові засади діяльності.
Відповідно до частини 3 статті 15 Закону № 2939-VІ проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 20 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття.
Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що обов`язковому оприлюдненню підлягають, зокрема проєкти рішень органів місцевого самоврядування, які підлягають обговоренню.
За приписами частини 12 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування, які відповідно до закону є регуляторними актами, розробляються, розглядаються, приймаються та оприлюднюються у порядку, встановленому Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Законом України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» від 11.09.2003 № 1160 (далі - Закон № 1160-IV, в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) визначає правові та організаційні засади реалізації державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності.
За визначенням, наданим у статті 1 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності», регуляторний акт - це:
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом нормативно-правовий акт, який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання;
- прийнятий уповноваженим регуляторним органом інший офіційний письмовий документ, який встановлює, змінює чи скасовує норми права, застосовується неодноразово та щодо невизначеного кола осіб і який або окремі положення якого спрямовані на правове регулювання господарських відносин, а також адміністративних відносин між регуляторними органами або іншими органами державної влади та суб`єктами господарювання, незалежно від того, чи вважається цей документ відповідно до закону, що регулює відносини у певній сфері, нормативно-правовим актом.
Згідно із частиною першою статті 3 Закон № 1160-IV дія цього Закону поширюється на відносини у сфері здійснення державної регуляторної політики та регуляторної діяльності.
Вказаним вище Законом визначено, що регуляторним актом може визнаватись як нормативно-правовий акт, так й інший офіційний письмовий документ, який відповідає сукупності певних ознак, зокрема таких як: 1) прийняття уповноваженим на це регуляторним органом; 2) встановлення, зміна чи скасування норм права; 3) застосування неодноразово та щодо невизначеного кола осіб.
Відповідно до статті 4 Закону 1160-IV принципами державної регуляторної політики, зокрема є прозорість та врахування громадської думки - відкритість для фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань дій регуляторних органів на всіх етапах їх регуляторної діяльності, обов`язковий розгляд регуляторними органами ініціатив, зауважень та пропозицій, наданих у встановленому законом порядку фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями, обов`язковість і своєчасність доведення прийнятих регуляторних актів до відома фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, інформування громадськості про здійснення регуляторної діяльності.
Разом з тим, статтею 5 вказаного Закону передбачено, що забезпечення здійснення державної регуляторної політики включає: встановлення єдиного підходу до підготовки аналізу регуляторного впливу та до здійснення відстежень результативності регуляторних актів; підготовку аналізу регуляторного впливу; планування діяльності з підготовки проектів регуляторних актів; оприлюднення проектів регуляторних актів з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань, а також відкриті обговорення за участю представників громадськості питань, пов`язаних з регуляторною діяльністю; відстеження результативності регуляторних актів; перегляд регуляторних актів; систематизацію регуляторних актів; недопущення прийняття регуляторних актів, які є непослідовними або не узгоджуються чи дублюють діючі регуляторні акти; викладення положень регуляторного акта у спосіб, який є доступним та однозначним для розуміння особами, які повинні впроваджувати або виконувати вимоги цього регуляторного акта; оприлюднення інформації про здійснення регуляторної діяльності.
Пунктом 18 частини першої статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що нормативно-правовий акт - це акт управління (рішення) суб`єкта владних повноважень, який установлює, змінює, припиняє (скасовує) загальні правила регулювання однотипних відносин і який розрахований на довгострокове та неодноразове застосування. Нормативно-правові акти - це правові акти управління, які встановлюють, змінюють, припиняють (скасовують) правові норми. Нормативно-правові акти містять адміністративно-правові норми, які встановлюють загальні правила регулювання однотипних відносин, розраховані на тривале застосування. Вони встановлюють загальні правила поведінки, норми права, регламентують однотипні суспільні відносини у певних галузях і, як правило, розраховані на довгострокове та багаторазове їх застосування.
Таким чином, до нормативно-правових актів належать винесені уповноваженими органами акти, які встановлюють, змінюють норми права, носять загальний чи локальний характер, розраховані на невизначене коло осіб та застосовується неодноразово.
Пунктом 19 частини 1 статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - це акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який (яке) стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Індивідуально-правові акти як результати правозастосування адресовані конкретним особам, тобто є формально обов`язковими для персоніфікованих (чітко визначених) суб`єктів; містять індивідуальні приписи, в яких зафіксовані суб`єктивні права та/чи обов`язки адресатів цих актів; розраховані на врегулювання лише конкретної життєвої ситуації, а тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією. Крім того, такі акти не можуть мати зворотної дії в часі, а свій зовнішній прояв можуть отримувати не лише в письмовій (документальній), але й в усній (вербальній) або ж фізично-діяльнісній (конклюдентній) формах.
Отже, акт застосування норм права (індивідуальний акт) - індивідуально-конкретні приписи, що є результатом застосування норм права; вимоги нормативно-правового акта стосуються всіх суб`єктів, які опиняються в нормативно регламентованій ситуації, а акт застосування норм права адресується конкретним суб`єктам і створює права та/чи обов`язки лише для цих суб`єктів; нормативно-правовий акт регулює певний вид суспільних відносин, а акт застосування норм права - конкретну життєву ситуацію; нормативно-правовий акт діє впродовж тривалого часу та не вичерпує свою дію фактами його застосування, тоді як дія індивідуального акта закінчується у зв`язку з припиненням існування конкретних правовідносин.
Верховний Суд у постанові від 16.10.2018 у справі №522/7868/13 дійшов висновку, що рішення про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки мають ознаки нормативно-правового акту, оскільки прийняті уповноваженим органом суб`єкта владних повноважень, змінюють норми права, скасовують інший правовий акт, поширюються на невизначене коло осіб та спрямовані на правове регулювання адміністративних відносин між регуляторним органом та іншими суб`єктами господарювання.
Аналогічні висновки також відображені у постановах Верховного Суду від 25.09.2018 у справі №428/7176/14-а, від 27.11.2018 у справі №826/2507/18, від 06.03.2019 у справі №803/417/18, від 17.12.2019 у справі №1940/1662/18, від 10.04.2020 у справі № 615/1182/15-a, від 29.04.2020 у справі №161/6580/16-а, від 10.06.2021 у справі №823/902/17 від 15.06.2021, у справі №200/12944/19-а від 16.12.2021, у справі №826/8114/17, від 01.06.2022 у справі №280/5928/19, від 02.02.2023 у справі №807/125/18 та від 14.02.2023 у справі №695/2607/17.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскаржуване рішення Івано-Франківської міської ради має ознаки нормативно-правового регуляторного акта, оскільки ухвалене уповноваженим органом, розраховане на неодноразове застосування, поширюється на невизначене коло осіб (зокрема позивача, як власника однієї із земельних ділянок оціночного району) та спрямоване на врегулювання земельних правовідносин між Івано-Франківською міською радою, як регуляторним органом, та іншими учасниками земельних відносин, у тому числі і позивачем.
Крім того, спірним рішенням відповідача затверджено технічну документацію з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, відомості про яку внесено до Державного земельного кадастру (т.1, а.с.19), що спростовує доводи скаржника стосовно того, що рішення від 20.06.2024 №163-43 не є регуляторним актом. Також технічна документація з нормативної грошової оцінки земельних ділянок містить інформацію щодо вартості 1 кв. м. землі в грошовому еквіваленті (344,00 грн/м2 Нрд). Також згідно з колонкою 11 Додатку «Розрахунок грошової оцінки земель житлової та громадської забудови, земель рекреаційного призначення, земель промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони» до Технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок села Радча Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області нормативна грошова оцінка оціночного району розрахована з урахуванням коефіцієнтів і становить 1691,07 грн (м2).
Суд першої інстанції правильно врахував правові висновки Верховного Суду у постанові від 10.06.2021 у справі № 823/902/17 та у постанові від 10.03.2025 у справі №320/10183/22, за змістом яких відсутність безпосередньо в оскаржуваному рішенні органу місцевого самоврядування норми щодо встановлення зокрема базової вартості м2, не може бути підставою для невизнання такого акта регуляторним, оскільки відповідне положення міститься у технічній документації з нормативної грошової оцінки земельної ділянки, та в розумінні наведеного вище припису статті 3 Закону № 1160-IV є достатнім для визнання такого акта регуляторним.
Згідно з частинами першою, другою статті 8 Закону України 
«Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» стосовно кожного проекту регуляторного акта його розробником готується аналіз регуляторного впливу.
Аналіз регуляторного впливу готується до оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень та пропозицій.
Статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» передбачено, що кожен проект регуляторного акта оприлюднюється з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань.
Про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій розробник цього проекту повідомляє у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону.
У випадках, встановлених цим Законом, може здійснюватися повторне оприлюднення проекту регуляторного акта.
Проект регуляторного акта разом із відповідним аналізом регуляторного впливу оприлюднюється у спосіб, передбачений статтею 13 цього Закону, не пізніше п`яти робочих днів з дня оприлюднення повідомлення про оприлюднення цього проекту регуляторного акта.
Повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта повинно містити: стислий виклад змісту проекту; поштову та електронну, за її наявності, адресу розробника проекту та інших органів, до яких відповідно до цього Закону або за ініціативою розробника надсилаються зауваження та пропозиції; інформацію про спосіб оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу (назва друкованого засобу масової інформації та/або адреса сторінки в мережі Інтернет, де опубліковано чи розміщено проект регуляторного акта та аналіз регуляторного впливу, або інформація про інший спосіб оприлюднення, передбачений частиною п`ятою статті 13 цього Закону); інформацію про строк, протягом якого приймаються зауваження та пропозиції від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань; інформацію про спосіб надання фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями зауважень та пропозицій.
Строк, протягом якого від фізичних та юридичних осіб, їх об`єднань приймаються зауваження та пропозиції, встановлюється розробником проекту регуляторного акта і не може бути меншим ніж один місяць та більшим ніж три місяці з дня оприлюднення проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу.
Усі зауваження і пропозиції щодо проекту регуляторного акта та відповідного аналізу регуляторного впливу, одержані протягом встановленого строку, підлягають обов`язковому розгляду розробником цього проекту. За результатами цього розгляду розробник проекту регуляторного акта повністю чи частково враховує одержані зауваження і пропозиції або мотивовано їх відхиляє.
Оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій не може бути перешкодою для проведення громадських слухань та будь-яких інших форм відкритих обговорень цього проекту регуляторного акта.
Статтею 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено способи оприлюднення документів, підготовлених у процесі здійснення регуляторної діяльності, зокрема повідомлення про оприлюднення проекту регуляторного акта з метою одержання зауважень і пропозицій, проект регуляторного акта та відповідний аналіз регуляторного впливу оприлюднюються шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації розробника цього проєкту, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених розробником цього проєкту, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці розробника проєкту регуляторного акта в мережі Інтернет.
Звіт про відстеження результативності регуляторного акта оприлюднюється шляхом опублікування в друкованих засобах масової інформації регуляторного органу, який прийняв цей регуляторний акт, а у разі їх відсутності - у друкованих засобах масової інформації, визначених цим регуляторним органом, та/або шляхом розміщення на офіційній сторінці цього регуляторного органу в мережі Інтернет.
При визначенні регуляторними органами друкованих засобів масової інформації, в яких публікуються документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті: надається перевага офіційним друкованим засобам масової інформації; забезпечується відповідність сфери компетенції регуляторного органу на відповідній території сфері розповсюдження друкованого засобу масової інформації.
Якщо в межах адміністративно-територіальної одиниці чи в населеному пункті не розповсюджуються друковані засоби масової інформації, а місцеві органи виконавчої влади, територіальні органи центральних органів виконавчої влади, органи та посадові особи місцевого самоврядування не мають своїх офіційних сторінок у мережі Інтернет, документи, зазначені у частинах першій - третій цієї статті, можуть оприлюднюватися у будь-який інший спосіб, який гарантує доведення інформації до мешканців відповідної адміністративно-територіальної одиниці чи до відповідної сільської ради.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що оскаржуване ТОВ «Геліос Енерджі» рішення є документом, яке підлягає обов`язковому громадському обговоренню, тому на нього поширюється дія статті 13 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» в частині обов`язковості опублікування проєкту спірного рішення та здійснення аналізу регуляторного впливу.
Затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель села Радча лежить в основі нарахування земельного податку. Таким чином, прийняття оскаржуваного рішення Івано-Франківської міської ради від 20.06.2024 №163-43 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с. Радча» в Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області впливає на нарахування позивачу земельного податку у завищеному розмірі.
Статтею 35 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» визначено, що оприлюднення з метою одержання зауважень і пропозицій проектів регуляторних актів, прийняття яких належить до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських, районних у містах рад, а також сільських, селищних та міських голів, проводиться до внесення цих проектів на розгляд засідання відповідного виконавчого органу ради або до внесення їх на затвердження відповідному сільському, селищному, міському голові.
За рішенням сільської, селищної, міської, районної у місті, районної, обласної ради або відповідальної постійної комісії відповідної ради:
- оприлюднюються проекти регуляторних актів, які не оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради;
- можуть повторно оприлюднюватися проекти регуляторних актів, які оприлюднювалися до внесення їх на розгляд сесії відповідної ради.
У разі оприлюднення проектів регуляторних актів за рішенням відповідної ради або відповідальної постійної комісії цієї ради функцію розробника проекту виконує орган, особа чи група осіб, які внесли цей проект на розгляд сесії відповідної ради, якщо інше не встановлено у рішенні ради чи відповідальної постійної комісії.
Зауваження і пропозиції щодо оприлюдненого проекту регуляторного акта, внесеного на розгляд сесії ради, та відповідного аналізу регуляторного впливу надаються фізичними та юридичними особами, їх об`єднаннями розробникові цього проекту та головній постійній комісії ради.
Статтею 36 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності» встановлено, що регуляторний акт не може бути прийнятий або схвалений уповноваженим на це органом чи посадовою особою місцевого самоврядування, якщо наявна хоча б одна з таких обставин: відсутній аналіз регуляторного впливу; проект регуляторного акта не був оприлюднений.
У разі виявлення будь-якої з цих обставин орган чи посадова особа місцевого самоврядування має право вжити передбачених законодавством заходів для припинення виявлених порушень, у тому числі відповідно до закону скасувати або зупинити дію регуляторного акта, прийнятого з порушеннями.
Відповідачем не надано належних та допустимих доказів оприлюднення проєкту спірного рішення як такого, що за своїм змістом відповідає ознакам регуляторного нормативно-правового акту, з метою одержання зауважень і пропозицій від фізичних і юридичних осіб, їх об`єднань, у спосіб, передбачений статтею 9 Закону України «Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності».
Наведене свідчить про те, що суб`єктом владних повноважень не дотримано вимог закону щодо процедури ухвалення регуляторних актів.
Також матеріали справи не містять доказів наявності аналізу регуляторного впливу проєкту рішення від 20.06.2024 № 163-43 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель с. Радча» Івано-Франківської міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області, розробленої ТзОВ «Гектар ІФ». Крім того, відповідач не спростував того факту, що ним не було розроблено і оприлюднено такий аналіз регуляторного впливу.
Відповідно до до ч.1 ст. 39 Регламенту Івано-Франківської міської ради, затвердженого рішенням від 06.02.2024 № 4-40, рішення ради нормативно-правового характеру підлягають оприлюдненню на інтернет-сторінці ради не пізніше п`яти робочих днів з дня прийняття рішень та опублікуванню в газеті «Західний кур`єр».
Суд апеляційної інстанції зазначає, що в рішенні № 13-49 від 20.06.2024, зокрема, міститься вказівка про уповноваження секретаріату Івано-Франківської міської ради опублікувати вказане рішення в газеті «Західний кур`єр» до 15 липня 2024 року. Однак, відповідачем до матеріалів справи публікації щодо прийняття даного рішення в газеті «Західний кур`єр» не надано.
Частиною 4 статті 15 Закону України «Про доступ до публічної інформації» передбачено, що проекти нормативно-правових актів, рішень органів місцевого самоврядування, розроблені відповідними розпорядниками, оприлюднюються ними не пізніш як за 10 робочих днів до дати їх розгляду з метою прийняття. Вимоги цієї частини щодо строку оприлюднення не застосовуються до проектів рішень органів місцевого самоврядування, спрямованих на надання адміністративних послуг, якщо це призведе до порушення встановленого законом строку надання відповідної адміністративної послуги.
Як встановлено судом першої інстанції, на сайті Івано-Франківської міської ради міститься проект рішення міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча» від 13.06.2024, при цьому, останнє опубліковано на сайті Івано-Франківської міської ради 20.06.2024 (на самому сайті є вказівка «дата прийняття рішення є датою його оприлюднення»), а тому проект рішення оприлюднено з порушенням 10-денного строку.
Отже, першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про те, що Івано-Франківською міською радою порушено порядок оприлюднення проекту рішення та самого рішення, а саме: проект рішення оприлюднений без передбачених текстом додатків, зокрема технічної документації, проект рішення оприлюднений виключно на офіційному веб-сайті Івано-Франківської міської ради, проект рішення оприлюднено з порушенням 10-денного строку, рішення оприлюднено тільки на офіційному веб-сайті Івано-Франківської міської ради без додатків.
Щодо посилання скаржника на лист-роз`яснення Державної регуляторної служби України, колегія суддів наголошує, що такий не є нормативно-правовим актом, має лише роз`яснювальний, рекомендаційний характер і не встановлює правових норм. Норма Закону є нормою прямої дії та має вищу юридичну силу, ніж даний лист.
Щодо способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 5 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
Особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та інших суб`єктів владних повноважень визначені ст. 264 КАС України.
Відповідно до частин 1 - 3 цієї статті, її правила поширюються на розгляд адміністративних справ щодо:
1) законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України (крім рішень Кабінету Міністрів України, визначених частиною першою статті 266-1 цього Кодексу), постанов Верховної Ради Автономної Республіки Крим;
2) законності та відповідності правовим актам вищої юридичної сили нормативно- правових актів міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування, інших суб`єктів владних повноважень.
Право оскаржити нормативно-правовий акт мають особи, щодо яких його застосовано, а також особи, які є суб`єктом правовідносин, у яких буде застосовано цей акт.
Нормативно-правові акти можуть бути оскаржені до адміністративного суду протягом всього строку їх чинності.
При цьому, приписами ч. 2 статті 265 КАС України визначено, що нормативно- правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Таким чином, процесуальним законодавством чітко визначено порядок втрати чинності нормативно-правового акта в разі визнання його протиправним, а саме: з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, положення процесуального законодавства містять імперативне положення, яким по суті визначено повноваження суду при розгляді справи про визнання протиправним та скасування нормативно-правового акта та яке передбачає, що відповідний нормативно-правовий акт може бути визнаний нечинним відповідним рішенням суду лише з моменту набрання ним законної сили.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04.04.2024 у справі № 320/2796/23, Кодекс адміністративного судочинства України визначає особливості провадження у справах щодо оскарження нормативно-правових актів. Такі положення стосуються наявності передбачених спеціальних повноважень суду у разі визнання такого акта протиправним, а саме - нормативно-правовий акт на відміну від індивідуального акту не скасовується з моменту його прийняття, а визнається нечинним повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду і, відповідно, не передбачає відновлення прав, які були порушені під час дії такого акта.
Норма частини 2 статті 265 Кодексу адміністративного судочинства України є чіткою та не допускає множинного тлумачення. Повноважень суду визнавати нормативно-правовий акт нечинним з моменту його прийняття нею не передбачено.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що спосіб захисту прав позивача шляхом визнання таким, що не набрало чинності рішення Івано-Франківської міської ради не передбачений Кодексом адміністративного судочинства України, в той же час КАС України визначено повноваження суду визнати протиправним та нечинним нормативно-правовий акт чи окремі його положень.
Колегія суддів зазначає про те, що суд першої інстанції правильно по суті вирішив даний спір, однак неправильно визначив спосіб захисту порушеного права позивача.
Таким чином оскаржуване рішення слід змінити шляхом викладення абзацу другого резолютивної частини рішення у такій редакції: «Визнати протиправним та нечинним рішення Івано-Франківської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча» №163-43 від 20.06.2024».
Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній скарзі не оскаржується, тому в апеляційному порядку не переглядається.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (частина четверта статті 317 КАС України).
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про необхідність зміни абзацу другого резолютивної частини рішення суду, з урахуванням висновків та обставин встановлених вище.
Керуючись ст. 243, ст. 286, ст. 308, ст. 310, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 317, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Івано-Франківської міської ради задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 29 жовтня 2025 року у справі № 300/4236/25 змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення у такій редакції: «Визнати протиправним та нечинним рішення Івано-Франківської міської ради «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель населеного пункту с. Радча» №163-43 від 20.06.2024».
В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено 28 травня 2026 року.