ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/8767/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Добродняк І.Ю. (доповідач),
суддів: Семененка Я.В., Суховарова А.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року (суддя О.В. Маковська)
у справі № 160/8767/25
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області, в якому просив:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 22.01.2025 щодо відмови позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності вперше на пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ч.3 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати період знаходження на інвалідності, яка отримана внаслідок каліцтва на виробництві з 10.07.2002 по 15.01.2025 до пільгового стажу роботи по Списку № 1 (підземні Постанова КМУ №202 від 31.03.1994) за професією «гірничий підземний з повним робочим днем в шахті» для визначення права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах і у пільгових розмірах та перевести позивача на пенсію за віком відповідно до ч.3 ст.114, ст.45, ст.24, ст.28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дня звернення з заявою від 15.01.2025, з застосуванням показника середньої заробітної плати за 2022-2023-2024 роки. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу протиправно відмовлено у зарахуванні періоду перебування на інвалідності внаслідок каліцтва на виробництві до пільгового стажу та, як наслідок, відмовлено у переведенні на пенсію за віком з підставі відсутності пільгового стажу роботи.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
Суд першої інстанції виходив з того, що не є спірною в цій справі та обставина, що позивач отримує пенсію по інвалідності внаслідок трудового каліцтва (третя група) в розмірі 50% пенсії за віком, обчислену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Суд з`ясував, що оскаржуваним рішенням від 22.01.2025 №3426/03-16 відповідач не відмовляв позивачу у зарахуванні періоду з 10.07.2002 по 15.01.2025 до пільгового стажу за Списком №1, а тим більше, з підстав працевлаштування позивача. У матеріалах справи відсутні докази звернення позивача із заявою про зарахування періоду перебування на інвалідності до пільгового стажу за Списком №1 та, як наслідок, відсутня відповідна відмова пенсійного органу.
За встановлених у справі обставин суд дійшов висновку, що відповідачем не приймалось рішення про відмову у зарахуванні спірного періоду до пільгового стажу за Списком №1, а тому суд позбавлений можливості надати правову оцінку підставам такої відмови.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Скаржник вказує, що його трудова книжка містить відомості про зайнятість на підземних роботах по професії гірничого підземного з повним робочим днем під землею, пенсійний орган не заперечує отримання позивачем пенсію по інвалідності з 10.07.2002 по 15.01.2025. Позивач наполягає, що відповідно до ст.24 та ст.114 Закону №1058-IV період з 10.07.2002 по 15.01.2025 має бути врахований позивачу до пільгового стажу роботи по Списку № 1 (Постанова Кабінету Міністрів України №202 від 31.03.1994), а тому позивач має право на переведення на пенсію згідно ч.3 ст.114 Закону №1058-IV.
Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області подало відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Дніпропетровській області, з 10.02.2002 отримує пенсію по інвалідності (третя група професійне захворювання) в розмірі 50% пенсії за віком, обчисленої відповідно до Закону №1058-IV.
Відповідно до заявлених позовних вимог, позивач просить зарахувати період перебування на інвалідності з 10.07.2002 по 15.01.2025 до пільгового стажу.
Сторонами не заперечується, що після отримання трудового каліцтва позивач продовжив працювати на тому ж підприємстві охоронцем, а тому, відповідно до роздруківки Форми РС-право, період роботи з 30.12.1999 по 27.07.2002 зараховано до стажу за Списком №1, ст.14, пост.202, а періоди роботи з 25.07.2002 по 02.08.2002, з 03.08.2002 по 31.12.2003, з 01.01.2004 по 31.12.2008, з 01.01.2009 по 15.02.2009, з 16.02.2009 по 20.07.2010, з 01.08.2010 по 05.09.2012, з 06.09.2012 по 30.09.2012, з 01.10.2012 по 26.02.2016, з 27.02.2016 по 10.05.2016, з 11.05.2016 по 06.03.2017, з 07.03.2017 по 06.11.2024 зараховано до загального страхового стажу.
15.01.2025 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком до якої, відповідно до розписки-повідомлення, додано копію паспорта, копію РНОКПП та копію трудової книжки. Відповідно до принципу екстериторіальності дана заява передана на розгляд до ГУ ПФУ у Київській області.
За результатами розгляду заяви, ГУ ПФУ у Київській області прийнято рішення від 21.01.2025 №3426/03-16 про відмову у перерахунку пенсії.
У цьому рішенні зазначено таке: «Згідно п.3 ст.45 розділу VI Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Згідно з ч.3 ст. 114 Прикінцевих положень Закону №1058-IV мають право на пенсію працівники безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років.
Згідно ч.1 ст. 24 Закону №1058-IV час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Згідно наданих документів для перерахунку пенсії за віком пільговий стаж по Списку №1 становить 2 роки 7 місяців 02 дні, період перебування на трудовому каліцтві 11 років 8 місяців 19 днів. Всього пільгового стажу для визначення права 14 років 3 місяці 27 днів, що менше 25 років необхідних для призначення пенсії за віком відповідно до ч.3 ст. 114 Закону № 1058-IV.
До заяви позивач додав: скан-копію паспорта, скан-копію РНОКПП, ОК-5, скан - копію трудової книжки, інших документів не надано.
Враховуючи вищевикладене, право на перерахунок пенсії згідно поданої заяви відсутнє, оскільки у позивача відсутній вищезазначений пільговий стаж роботи, необхідний для переходу на пенсію за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV».
Вважаючи таке рішення пенсійного органу протиправним, відповідач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» визначено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Згідно ст.9 Закону №1058-IV відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За правилами ч. 3 ст. 114 Закону № 1058-IV працівники, безпосередньо зайняті повний робочий день на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, - за списком робіт і професій, що затверджується Кабінетом Міністрів України, мають право на пенсію незалежно від віку, якщо вони були зайняті на зазначених роботах не менше 25 років, а працівники провідних професій на таких роботах: робітники очисного вибою, прохідники, вибійники на відбійних молотках, машиністи гірничих виймальних машин, сталевари, горнові, агломератники, вальцювальники гарячого прокату, оброблювачі поверхневих дефектів металу (вогневим засобом вручну) на гарячих дільницях, машиністи кранів металургійного виробництва (відділень нагрівальних колодязів та стриперних відділень), - за умови, що вони були зайняті на таких роботах не менше 20 років. Такий самий порядок пенсійного забезпечення поширюється і на працівників, безпосередньо зайнятих повний робочий день на підземних роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин) на шахтах з видобутку вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, що реструктуризуються або перебувають у стадії ліквідації, але не більше двох років.
Постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1994 № 202 затверджено Список робіт і професій, що дають право на пенсію незалежно від віку при безпосередній зайнятості протягом повного робочого дня на підземних і відкритих гірничих роботах (включаючи особовий склад гірничорятувальних частин), пов`язаних з видобутком вугілля, сланцю, руди та інших корисних копалин, на будівництві шахт і рудників та в металургії, терміном не менше 25 років.
В спірному випадку, судом з`ясовано, що позивач 15.01.2025 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за віком на пільгових умовах, тому при розгляді такої заяви пенсійний орган мав надати оцінку тому, чи має право позивач на пільгову пенсію згідно Закону №1058-IV.
Підставою прийняття рішення від 21.01.2025 №3426/03-16 про відмову позивачу в проведенні перерахунку пенсії став висновок пенсійного органу про відсутність у позивача пільгового стажу роботи, необхідного для переходу на пенсію за віком відповідно до ч.3 ст.114 Закону №1058-IV.
В той час як позивач наполягає, що до його пільгового стажу має бути зарахований період з 10.07.2002 по 15.01.2025.
З витягу із акту огляду у МСЕК №313581 від 10.07.2002 вбачається, що позивачу встановлено 3 групу інвалідності від трудового каліцтва строком на 1 рік. У подальшому, згідно наявних в матеріалах справи та пенсійної справи позивача документів МСЕК, позивачу 3 група інвалідності встановлювалась повторно.
До пільгового стажу позивачу згідно постанови Кабінету Міністрів України №202, який дає право на призначенні пенсії згідно ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, зараховано період роботи з 30.12.1999 по 24.07.2002.
Отже, позивачу встановлено 3 групу інвалідності від трудового каліцтва під час роботи за професією, яка передбачена постановою Кабінетом Міністрів України №202, що дає право на призначення пенсії згідно ч.3 ст.114 Закону №1058-IV.
Відповідно до положень ст. 24 Закону №1058 час перебування на інвалідності у зв`язку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням зараховується до стажу роботи із шкідливими умовами, який дає право на призначення пенсії на пільгових умовах і у пільгових розмірах.
Відтак, суд апеляційної інстанції вважає, що в силу положень ст. 24 Закону №1058-IV період перебування позивача з 10.07.2002 на інвалідності підлягає зарахуванню до пільгового стажу позивача за постановою Кабінету Міністрів України №202, що дає право на призначення пенсії згідно ч.3 ст.114 Закону №1058-IV.
Пенсійний орган, визначаючи у спірному рішенні пільговий стаж позивача, що дає право на призначення пенсії згідно ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, врахував період перебування позивача на трудовому каліцтві лише 11 років 8 місяців 19 днів, що є меншим ніж спірний період з 10.07.2002 по 15.01.2025, про який зазначає позивач.
Рішення пенсійного органу не містить належного мотивування зарахування періоду перебування позивача на інвалідності, трудовому каліцтві лише у розмірі 11 років 8 місяців 19 днів, замість зарахування до пільгового стажу позивача періоду з 10.07.2002 по 15.01.2025.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що пенсійний орган всупереч вимогам ст.24 Закону №1058-IV належним чином не здійснив розрахунок пільгового стажу позивача за постановою КМУ №202, що дає право на призначення пенсії згідно ч.3 ст.114 Закону №1058-IV, в частині періоду перебування позивача на інвалідності від трудового каліцтва в період з 10.07.2002 по 15.01.2025.
Отже наведене вище є підставою для визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ у Київській області від 21.01.2025 №3426/03-16 про відмову у перерахунку пенсії.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень на відповідність закріпленим у статті 2 КАС України критеріям, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання прав та вимог законодавства, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - ключовим завданням якого є здійснення правосуддя. Тому завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення.
Прийняття рішення про призначення позивачу пенсії залежить від результатів розгляду поданих позивачем і наявних у пенсійному органі документів, що віднесено до виключної компетенції органу Пенсійного фонду України і виключає зобов`язання відповідача в примусовому (судовому) порядку прийняти відповідне, конкретне рішення.
Статтею 5 КАС України визначені способи захисту порушених прав, свобод та інтересів, та зазначено, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до п.4 та п.10 ч.2 ст.245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; інший спосіб захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист таких прав, свобод та інтересів.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до Рекомендацій № К(80)2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятих Комітетом Міністрів Ради Європи 11.03.1980, термін «дискреційне повноваження» означає повноваження, яке надає адміністративному органу певний ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Отже, дискреційними є повноваження, які залишають державному органу чи його посадовій особі свободу розсуду після з`ясування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Наділивши державні органи дискреційними повноваженнями, законодавець надав відповідному органу держави певну свободу розсуду при прийнятті управлінського рішення на підставі звернення зацікавленої особи та за результатами аналізу поданих нею документів.
Суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення, перерахунку пенсій громадянам. Оскільки рішення про призначення (перерахунок) пенсії приймається органом Пенсійного фонду в залежності від результатів розгляду поданих заявником документів, прийняття такого рішення є дискреційними повноваженнями пенсійного органу, втручання до яких з боку суду не відповідатиме завданням адміністративного судочинства і є неприпустимим.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що належним способом захисту прав позивача є зобов`язання пенсійного органу повторно розглянути заяву позивача, оскільки пенсійний орган, приймаючи спірне рішення, не здійснив належним чином обрахунок пільгового стажу позивача, тобто не реалізував свої дискреційні повноваження з цього питання.
Також, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до Порядку №22-1, який затверджено постановою правління Пенсійного фонду України №22-1 від 25.11.2005, органи Пенсійного фонду України застосовують принцип екстериторіальності при опрацюванні заяв про призначення та перерахунки пенсій, суть якого полягає в опрацюванні заяв про призначення пенсій територіальними органами Пенсійного фонду України в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від того, де було прийнято заяву та де проживає особа.
В спірному випадку заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності Головним управління Пенсійного фонду України у Київській області, яким і прийнято рішення від 21.01.2025 №3426/03-16. Отже, Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області у цьому спорі є належним відповідачем.
Стосовно зобов`язання пенсійного органу застосувати показник середньої заробітної плати за 2022-2023-2024 рік, суд апеляційної інстанції зауважує, що питання застосування показника середньої заробітної плати за 2022-2023-2024 роки при визначенні розміру пенсії пенсійним органом не вирішувалась, тому в цій частині позовні вимоги є передчасними та задоволенню не підлягають.
Відтак, керуючись ч.2 ст.9 КАС України, апеляційний суд зазначає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області повторного розглянути заяву позивача від 15.01.2025 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та прийняти відповідне рішення згідно з нормами законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні.
Підсумовуючи вищенаведене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Відповідно до ч.6 ст.139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до статті ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Приймаючи до уваги обсяг задоволених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають компенсації всі судові витрати, понесені позивачем у вигляді судового збору.
Судом встановлено, що позивачем за подання адміністративного позову сплачено судовий збір в сумі 968,96 грн., а також сплачений судовий збір у розмірі 1453,44 грн. за подання апеляційної скарги, які підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області. 
Керуючись ст. 311, 315, 317, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 17 липня 2025 року у справі № 160/8767/25 - скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.
Визнати протиправним та скувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області від 21.01.2025 №3426/03-16 про відмову у перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області повторного розглянути заяву ОСОБА_1 від 15.01.2025 про перехід з пенсії по інвалідності на пенсію за віком та прийняти відповідне рішення згідно з нормами законодавства, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цій постанові.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору у загальному розмірі 2422,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя І.Ю. Добродняк 

суддя Я.В. Семененко 

суддя А.В. Суховаров