ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 904/220/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Рогач Л. І. - головуюча, Мачульський Г. М., Могил С. К.,
за участю секретаря судового засідання - Салівонського С. П.,
представників учасників справи:
позивача - Горопашний І. В.,
відповідача - Підуст О. М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"
на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2025
(судді Кощеєв І. М., Чус О. В., Чередко А. Є.)
у справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги"
про стягнення заборгованості.
ВСТАНОВИВ:
1. Історія справи
1.1. Приватне акціонерне товариство "Національна енергетична компанія "Укренерго" (далі - позивач, ПрАТ "НЕК "Укренерго") звернулося до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" (далі - відповідач, скаржник, ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги"), в якому просило стягнути заборгованість у розмірі 1 131 352 625,77 грн, 3 % річних у розмірі 8 517 231,00 грн, інфляційні втрати у розмірі 11 588 377,48 грн.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 в частині повного та своєчасного розрахунку за надані послуги.
2. Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій 
2.1. Позивач (оператор системи передач, ОСП) та відповідач (користувач) 01.01.2019 уклали договір про надання послуг з передачі електричної енергії № 0145-02024, за умовами якого (в редакції додаткової угоди від 21.12.2022):
- ОСП зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга) відповідно до умов цього договору, а користувач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов договору (пункт 1.1);
- сторони здійснюють свою діяльність відповідно до чинного законодавства України, Правил ринку, Кодексу системи передачі, Кодексу систем розподілу, Кодексу комерційного обліку, ліцензій, відповідно до яких сторони здійснюють господарську діяльність, інших нормативно-правових актів, що забезпечують функціонування ринку електричної енергії України (пункт 1.2);
- планова та/або фактична вартість послуги визначається на підставі діючого на момент надання послуги тарифу на послуги з передачі електричної енергії або ставки плати за послуги з передачі електричної енергії до/з країн периметру та планового та/або фактичного обсягу послуги в розрахунковому періоді. На вартість послуги нараховується податок на додану вартість відповідно до законодавства України. Тариф на послуги з передачі електричної енергії затверджується Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (регулятором) та оприлюднюється ОСП на офіційному веб-сайті (пункт 3.1 договору);
- розрахунковим періодом за цим договором є один календарний місяць (пункт 5.1);
- користувач здійснює поетапну попередню оплату планової вартості послуги ОСП таким чином:
1 платіж до 17:00 другого банківського дня розрахункового місяця у розмірі не менше 1/5 від планової вартості послуги, визначеної згідно з розділом 5 цього договору. Подальша оплата може здійснюватися щоденно або шляхом сплати 1/5 від планової вартості послуг, яка визначена згідно з розділом 3, у кожен з наступних періодів:
2 платіж до 10 числа розрахункового місяця;
3 платіж до 15 числа розрахункового місяця;
4 платіж до 20 числа розрахункового місяця;
5 платіж до 25 числа розрахункового місяця (пункт 5.2);
- користувач здійснює розрахунок з ОСП за фактичний обсяг послуги до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі рахунків, актів надання послуги, наданих виконавцем (ОСП), або самостійно сформованих в електронному вигляді за допомогою "Системи управління ринком" (далі СУР), або отриманих за допомогою сервісу електронного документообігу (далі Сервіс) (автоматизована система, яка забезпечує функціонування електронного документообігу), з використанням у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису тієї особи, уповноваженої на підписання документів в електронному вигляді. Вартість наданої послуги за розрахунковий період визначається до 10 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно), на підставі даних, що надаються Адміністратором комерційного обліку (далі АКО). Акти приймання-передачі послуги направляються користувачу до 12 числа місяця, наступного за розрахунковим (включно). Коригування обсягів та вартості наданої послуги відповідного розрахункового періоду здійснюється за уточненими даними комерційного обліку, що надаються АКО протягом 10 календарних днів з дати проведення процесу врегулювання в СУР, що здійснюється згідно з Правилами ринку. Оплату вартості послуги, після коригування обсягів та вартості послуг, користувач здійснює до 15 числа місяця, наступного за місяцем, у якому отримано акт коригування до акта приймання-передачі послуги (включно). Акти приймання-передачі послуги та акти коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді ОСП направляє користувачу в електронній формі з використанням електронного підпису (із застосуванням Сервісу) або надає користувачу два примірники в паперовому вигляді, підписані власноручним підписом зі своєї сторони. Користувач здійснює підписання актів приймання-передачі послуги та актів коригування до актів приймання-передачі послуги відповідного розрахункового періоду протягом трьох робочих днів та повертає їх ОСП (пункт 5.5);
- у разі виникнення розбіжностей за отриманим від ОСП за попередній розрахунковий місяць актом приймання-передачі послуги користувач має право оскаржити зазначену в акті приймання-передачі послуги вартість послуги шляхом направлення ОСП повідомлення протягом 5 робочих днів з дня отримання акту. Процедура оскарження не звільняє користувача від платіжного зобов`язання у встановлений договором термін. Якщо користувач не надає ОСП повідомлення з обґрунтуванням розбіжностей протягом 5 робочих днів з дня отримання акту приймання-передачі послуги, то вважається, що цей акт прийнято без розбіжностей (пункт 5.6);
- у разі якщо фактичний обсяг оплати користувачем послуги перевищує суму, зазначену в акті приймання-передачі наданої послуги, ОСП (за заявою користувача) протягом 5 банківських днів з дня отримання заяви повертає користувачу надлишок коштів або враховує їх в оплату послуги наступних розрахункових періодів. За наявності заборгованості кошти зараховуються першочергово в оплату заборгованості минулих періодів з найдавнішим терміном її виникнення. При повній сплаті заборгованості минулих періодів надлишок коштів може бути зарахований в оплату пені та штрафних санкцій за наявності письмової згоди користувача (пункт 5.7).
2.2. Додатковою угодою від 31.12.2023 сторони домовилися припинити дію договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 № 0145-02024 та укласти новий договір про надання послуг з передачі електричної енергії №0145-02024-ПП шляхом приєднання ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" до умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого наказом НЕК "Укренерго" від 03.10.2023 № 549 та розміщеного на сайті НЕК "Укренерго". При цьому пунктом 3 цієї додаткової угоди передбачено, що після укладення договору приєднання цей договір продовжує діяти в частині регулювання відносин щодо коригування обсягів та вартості наданих послуг, що виникли в період дії цього договору, заборгованості/переплати за цим договором з відповідними правами та обов`язками, пов`язаними з такою заборгованістю/переплатою, щодо нарахування штрафів, пені, неустойки. В іншій частині цей договір припиняє свою дію днем, що передує даті акцепту, зазначеній в повідомленні про приєднання до договору приєднання № 0145-02024-ПП.
2.3. Відповідач надавав позивачу повідомлення щодо планового обсягу послуги з передачі електричної енергії за серпень-грудень 2023 року.
2.4. На підтвердження виконання своїх зобов`язань за договором позивачем надані акти приймання-передачі послуги від 30.09.2023 на суму 234 436 315,58 грн, від 31.10.2023 на суму 270 762 837,76 грн, від 30.11.2023 на суму 330 547 750,45 грн. Також надані рахунки за послугу з передачі електричної енергії. 
2.5. Відповідач здійснив часткові оплати, а також провів коригування до актів приймання-передачі послуги від 31.05.2023, від 31.07.2023, від 31.08.2023, від 31.10.2023, від 30.11.2023, від 31.12.2023. 
2.6. Позивач визначив, що внаслідок невиконання відповідачем зобов`язання щодо оплати послуг за договором станом на 08.01.2024 утворилась заборгованість у розмірі 1 131 352 625,77 грн за такий період: вересень 2023 року - 168 317 908,66 грн; жовтень 2023 року - 270 762 837,76 грн; листопад 2023 року - 330 547 750,45 грн; грудень 2023 року - 361 724 128,90 грн.
2.7. У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань щодо здійснення розрахунків за фактичний обсяг наданих послуг, позивач звернувся з позовом, у якому просить стягнути з відповідача суму основної заборгованості за спірний період в розмірі 1 131 352 625,77 грн. 
2.8. Окрім того, у зв`язку з несвоєчасністю здійснення відповідачем попередньої оплати планових платежів та розрахунків за фактичний обсяг послуг позивач нарахував та заявив до стягнення 3% річних у розмірі 8 517 231,00 грн та інфляційні втрати в розмірі 11 588 377,48 грн.
3. Короткий зміст судових рішень
3.1. Господарський суд Дніпропетровської області рішенням від 26.11.2024 закрив провадження у справі в частині стягнення основного боргу в розмірі 1 131 352 625,77 грн; в іншій частині позов ПрАТ "НЕК "Укренерго" задовольнив частково та стягнув з відповідача 3 % річних у розмірі 7 758 892,29 грн та інфляційні втрати в розмірі 6 783 794,71 грн; розстрочив виконання рішення у цій частині на 1 рік, до 25.11.2025, з оплатою рівними частинами до 25 числа кожного місяця включно по 1 211 890,58 грн; стягнув з ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" на користь позивача судовий збір у розмірі 10 708,05 грн; у задоволенні інших позовних вимог відмовив.
3.2. Мотивував тим, що невиконане зобов`язання зі сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місяця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг. Оскільки договором визначений саме такий порядок розрахунків за надану послугу як оплата планових платежів та оплата за актом приймання-передачі послуги, то невиконання або неналежне виконання користувачем як зобов`язання з оплати планового обсягу на умовах попередньої оплати, так і зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуг, отриманих за розрахунковий місяць, є порушенням виконання грошового зобов`язання і передбачає застосування правових наслідків порушення зобов`язання та настання відповідальності за порушення грошового зобов`язання, зокрема, згідно з нормами статей 611, 625 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
3.3. Суд першої інстанції здійснив розрахунок 3% річних та інфляційних втрат за плановий обсяг відповідно до строків оплати, передбачених у пункті 5.2 договору (додаткової угоди) до дня, що передує даті отримання споживачем акту приймання-передачі фактичного обсягу, що вбачається із скріншоту екрану із датами підписання та направлення цих актів, а також за фактичний обсяг, який підлягав оплаті до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
3.4. Центральний апеляційний господарський суд постановою від 17.09.2025 рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 в частині відмови у задоволенні стягнення 3 % річних у розмірі 758 338,71 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 804 582,77 грн скасував та ухвалив нове рішення, яким позовні вимоги в частині стягнення 3 % річних та інфляційних втрат задовольнив у повному обсязі. В частині задоволення заяви про розстрочення виконання рішення на 1 рік рішення суду залишив без змін, виклавши резолютивну частину рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2024 у редакції цієї постанови.
3.5. Суд апеляційної інстанції постановив розстрочити виконання рішення з урахуванням постанови Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі у частині стягнення 5 562 921,48 грн (3 % річних у розмірі 758 338,71 грн та інфляційних втрат у розмірі 4 804 582,77 грн) до 25.11.2025, з оплатою рівними частинами до 25 числа кожного місяця включно по 1 854 307,16 грн; стягнув з ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" на користь позивача судовий збір у розмірі 241 267,30 грн; повернув позивачу із Державного бюджету України судовий збір в розмірі 606 572,70 грн; стягнув з відповідача на користь позивача 100 132,59 грн судового збору за розгляд апеляційної скарги.
3.6. Мотивував тим, що:
- позивач здійснював розрахунок заборгованості наростаючим підсумком і нараховував 3 % річних та інфляційні втрати на загальну заборгованість, а суд першої інстанції застосував інший підхід, що призвів до неправомірної відмови у задоволені частини 3 % річних та інфляційних втрат;
- погодився з висновком місцевого господарського суду про встановлення правових підстав для надання розстрочки виконання рішення у цій справі в частині стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних у сумі 7 758 892,29 грн, інфляційних втрат у сумі 6 783 794,71 грн на 1 рік до 25.11.2025 з оплатою рівними частинами до 25 числа кожного місяця включно по 1 211 891,58 грн.
4. Короткий зміст вимог касаційної скарги та її обґрунтування
4.1. ТОВ "Дніпровські енергетичні послуги" подало до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2025, в якій просить її скасувати та залишити в силі рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 26.11.2024.
4.2. Скаржник зазначив, що звертається до Верховного Суду з підстав, визначених у частині другій статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) у випадках, передбачених пунктами 2, 3 цієї частини статті.
4.3. Обґрунтовуючи пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України, скаржник зазначає про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21, щодо того, що сторони зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуг одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг.
4.4. Скаржник зазначає, що існування зобов`язання з оплати планового обсягу послуги виключає можливість існування зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги за один і той самий розрахунковий період, а існування зобов`язання з оплати фактичного обсягу послуги виключає можливість існування зобов`язання з оплати планового обсягу послуги за один і той самий розрахунковий період.
4.5. В обґрунтування пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України, який також є підставою для звернення з касаційною скаргою, скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини другої статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах при здійсненні коригування обсягу наданої послуги у бік зменшення після закінчення строку на здійснення остаточного розрахунку.
5. Позиція інших учасників справи
5.1. Позивач у відзиві на касаційну скаргу проти її задоволення заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного господарського суду - без змін.
6. Позиція Верховного Суду
6.1. Заслухавши суддю-доповідачку, представників учасників справи, дослідивши доводи, наведені у касаційній скарзі та запереченнях на неї, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування господарськими судами попередніх інстанцій норм права, колегія суддів зазначає таке.
6.2. Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
6.3. За статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
6.4. Частиною четвертою статті 33 Закону України "Про ринок електричної енергії" визначено, що оператор системи передачі надає послуги з передачі електричної енергії та послуги з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління учасникам ринку на підставі договорів, укладених на основі типових договорів про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління. Типові договори про надання послуг з передачі електричної енергії та про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління затверджуються Регулятором. Порядок укладання таких договорів визначається кодексом системи передачі.
6.5. На реалізацію наданих законодавством повноважень постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 затверджено Кодекс системи передачі.
6.6. Пунктами 5.1, 5.5 Розділу ХІ Кодексу системи передач, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 регламентовано, що договір про надання послуг з передачі електричної енергії визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює передачу електричної енергії електричними мережами системи передачі. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі передачі електричної енергії електричними мережами ОСП від виробників та УЗЕ до систем розподілу, УЗЕ та споживачів, а також при здійсненні експорту/імпорту електричної енергії. Договір про надання послуг з передачі електричної енергії є публічним договором приєднання та укладається на підставі типової форми договору, який затверджується Регулятором.
6.7. У свою чергу пунктами 6.1, 6.4 Розділу ХІ Кодексу системи передач, затвердженого постановою НКРЕКП від 14.03.2018 № 309 регламентовано, що договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління визначає організаційні, технічні та фінансові умови, на яких ОСП здійснює диспетчерське (оперативно-технологічне) управління в ОЕС України. Договір встановлює обов`язки та права сторін у процесі оперативного та перспективного планування, експлуатації обладнання, диспетчерського управління та балансування енергосистеми в реальному часі та її захисту в надзвичайних ситуаціях, а також формування, обробки, передачі та відображення даних під час регламентованого обміну інформацією. Договір про надання послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного) управління укладається за типовою формою, яка затверджується Регулятором.
6.8. Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 58 Закону України "Про ринок електричної енергії" споживач зобов`язаний сплачувати за електричну енергію та надані йому послуги відповідно до укладених договорів.
6.9. У постанові від 19.08.2022 у справі 912/1941/21 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у спорі про стягнення пені, штрафу та річних, нарахованих на прострочену заборгованість, розглядав питання щодо застосування положення постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі - НКРЕКП, Регулятор) від 08.04.2020 № 766 "Про дії учасників ринку електричної енергії у період дії карантину та обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" у відповідній редакції. 
Разом з тим, розглядаючи доводи касаційної скарги відповідача, зокрема, з приводу відсутнього висновку Верховного Суду у подібних правовідносинах щодо порядку оплати вартості послуг з передачі електричної енергії згідно з договором про надання послуг з передачі електричної енергії, який є додатком 6 до Кодексу системи передачі (зокрема, щодо застосування пунктів 4.1, 6.2, 6.5, 10.1, 10.4 договору), у пункті 167 постанови вказав, що: "…плановий обсяг послуги підлягає оплаті на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а фактичний обсяг встановлюється по закінченню такого розрахункового місяця протягом 3 банківських днів з моменту отримання акта приймання-передачі послуги. У разі якщо оплачений плановий обсяг виявився вище фактичного, то вказана різниця або повертається користувачу, або враховується як оплата в наступні розрахункові періоди.
168. Звідси при розрахунку за послуги з передачі електричної енергії користувач та ОСП зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуги одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг. Користувач зобов`язаний здійснити оплату планового обсягу на умовах попередньої оплати протягом розрахункового місяця, а по закінченню відповідного місяця визначити необхідність сплати фактичного обсягу послуг, отриманих за такий розрахунковий місяць." 
6.10. Тобто, за висновками об`єднаної палати, плановий обсяг наданої послуги дійсно використовується для цілей здійснення розрахунку за послуги з передачі електричної енергії платежі протягом розрахункового місяця, проте в подальшому різниця в оплаті планового обсягу, сплаченого понад фактичний обсяг послуги, повертається користувачу послуг чи зараховується у наступні періоди. Це вочевидь вказує на відсутність підстав для набуття надавачем послуг по закінченню відповідного місяця коштів, отриманих за плановий обсяг послуги з перевищенням її фактичного обсягу, як вартості послуги.
6.11. У справі, що розглядається, суди попередніх інстанцій встановили, що за умовами договору про надання послуг з передачі електричної енергії від 01.01.2019 (у редакції додаткової угоди від 21.12.2022) при розрахунках сторін враховуються як планові так і фактичні обсяги, при цьому положеннями договору чітко передбачені оплати з урахуванням актів приймання-передачі послуги, а також, у разі наявності, актів коригування до актів приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді.
6.12. Керуючись висновками, викладеними у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 у справі №912/1941/21 та постановах Верховного Суду від 09.11.2022 у справі №904/5899/21 та від 24.11.2022 у справі №927/713/21, а також в постанові від 23.11.2023 у справі №925/654/22, від 13.03.2024 у справі №904/5899/21, суд першої інстанції вказав, що невиконане зобов`язання зі сплати кожного чергового планового платежу існує у часі з моменту його виникнення і не припиняється по закінченню розрахункового місця, а підлягає виконанню в межах проведення розрахунку за фактичний обсяг наданих послуг.
6.13. Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення з відповідача процентів річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції здійснив розрахунок за плановий обсяг відповідно до строків оплат, передбачених у пункті 5.2 договору до дня, що передує даті отримання споживачем акта приймання-передачі фактичного обсягу, а також за фактичний обсяг, який підлягав оплаті до 15 числа місяця, наступного за розрахунковим.
6.14. Натомість апеляційний господарський суд погодився з розрахунком позивача, який здійснював зазначені нарахування на заборгованість зростаючим підсумком і нарахував 3 % річних та інфляційні втрати на загальну суму заборгованості у зв`язку із порушенням відповідачем своїх зобов`язань у частині попередньої оплати планових платежів та здійснення розрахунків за фактичний обсяг послуг.
6.15. Отже, апеляційний господарський суд вважав обґрунтованим нарахування до стягнення інфляційних втрат та процентів річних, на всю суму вартості послуг, і які були надані, і які не були надані, а були заплановані.
6.16. Також, 20.03.2026 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду розглянув справу № 914/2625/23, до розгляду якої ухвалою Верховного Суду від 27.11.2025 провадження у цій справі зупинялося. Предметом судового розгляду у справі № 914/2625/23 було питання наявності/відсутності підстав для стягнення штрафних санкцій на суми попередньої оплати планового обсягу послуг з диспетчерського (оперативно-технологічного).
6.17. У постанові від 20.03.2026 Верховний Суд зазначив, що:
"8.18. Водночас, як встановили суди попередніх інстанцій, згідно з умовами Договору сторони погодили, що: вартість послуги за розрахунковий період визначається як добуток обсягу наданої послуги на значення тарифу, що діє у визначений розрахунковий період (пункт 2.3 Договору); розрахунок за надану послугу здійснюється на умовах часткової попередньої оплати вартості послуги за поточний розрахунковий період згідно із нижчезазначеною системою платежів і розрахунків: до 10 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до 20 числа розрахункового місяця 35% вартості послуги; до останнього банківського дня календарного місяця 30% вартості послуги (пункт 2.4 Договору); виконавець надає користувачу акт надання послуги до 4-го числа місяця, наступного за розрахунковим (пункт 2.5 Договору); планові обсяги передачі електроенергії користувач зобов`язаний подавати виконавцю до 10-ї доби місяця, що передує розрахунковому місяцю; виконавець протягом 3 днів їх погоджує і повертає користувачу (пункт 10.1 Договору).
8.19. Отже, на відміну від Типового договору в умовах укладеного сторонами Договору, які визначають порядок оплати за надану позивачем послугу, хоча і встановлено обов`язок відповідача здійснювати часткову попередню оплату (пункт 2.4), проте у такому випадку слід виходити з вартості наданих послуг, а не вартості планових обсягів послуги (оплата планових обсягів не передбачена)".
6.18. Зважаючи на наведені висновки, за наслідками розгляду справи № 914/2625/23, Верховний Суд погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які виходили з того, що відповідно до змісту укладеного сторонами договору обсяг наданої послуги та її вартість можливо визначити лише на підставі акта надання послуги, отже, для визначенням сум інфляційних втрат та 3 % річних потрібно виходити з обсягу фактично наданої послуги, тоді як позивач здійснив розрахунок вказаних сум з урахуванням планових обсягів послуги з диспетчерського (оперативно-технічного) управління.
6.19. Верховний Суд зазначає, що ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність. Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.
6.20. Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
6.21. Велика Палата Верховного Суду неодноразово та послідовно, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України виснувала, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимогою (постанови від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (пункт 43), від 09.02.2021 у справі № 520/17342/18 (пункт 7.53), від 19.07.2023 у справі № 910/16820/21 (пункт 8.45), від 03.10.2023 у справі № 366/203/21).
6.22. Отже, враховуючи правову позицію Верховного Суду у постанові від 20.03.2026 у справі № 914/2625/23, умови укладеного сторонами договору у цій справі, обґрунтованим є нарахування інфляційних втрат та процентів річних на існуючу заборгованість, тобто на заборгованість за фактично надані послуги, а обсяг наданих послуг та їх вартість визначається на підставі акта наданих послуг з урахуванням (за наявності) акта коригування до акта приймання-передачі послуги у відповідному розрахунковому періоді. 
6.23. Так, скаржник у касаційній скарзі звертає увагу на наявні у матеріалах справи акти корегування до актів приймання-передачі послуг за спірний період, які, відповідно до положень договору (з урахуванням додаткової угоди від 21.12.2022) є обов`язковими при визначенні остаточного розрахунку за надані позивачем відповідачу послуги з передачі електричної енергії. Проте, як стверджує скаржник, такі акти не були враховані позивачем при визначенні остаточної суми заборгованості, на яку ним нараховано санкції за статтею 625 ЦК України, а нарахування позивачем здійснювалися і на планові, і на фактичні прострочені платежі.
6.24. При цьому, з тексту оскарженої постанови апеляційного суду не вбачається здійснення судом перевірки розрахунку позивача, зокрема, чи інфляційні втрати та проценти річних нараховані з урахуванням актів корегування до актів приймання-передачі послуг за спірний період і з якого обсягу послуг (планові чи фактичні) виходив позивач при нарахуванні зазначених санкцій.
6.25. Загальними вимогами процесуального законодавства, передбаченими у статтях 73, 74, 76, 77, 86, 236-238 ГПК України, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову. Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.
6.26. Верховний Суд зазначає, що саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору. Визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18).
6.27. Зі змісту постанови апеляційного суду не вбачається, що суд, з урахуванням положень статей 86, 269 ГПК України, перевіряючи правильність розрахунків суду першої інстанції та здійснюючи перевірку розрахунків позивача щодо нарахування до стягнення з відповідача штрафних санкцій, врахував всі наявні в матеріалах справи документи, зокрема, акти корегування до актів приймання-передачі послуг за спірний період.
6.28. Тому висновки суду апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача нарахованої ним суми інфляційних втрат та процентів річних, є передчасними та такими, що зроблені без урахування змісту статті 625 ЦК України, яка пов`язує застосування інфляційних втрат та відсотків річних саме зі сплатою існуючої, а не потенційної (абстрактної) заборгованості. Адже не може бути компенсовано знецінення грошових коштів, підстави для утримання яких не існують. При цьому, врахуванню підлягає позиція Верховного Суду, викладена у постанові від 20.03.2026 у справі № 914/2625/23 щодо порядку оплати вартості саме наданих послуг, а не вартості планових обсягів послуги, звідси і для визначення сум за статтею 625 ЦК України - необхідно виходити з обсягу фактично наданої послуги.
6.29. Верховний Суд є судом права, а не факту, тому діючи у межах повноважень та порядку, визначених статтею 300 ГПК України, він не може встановлювати обставини справи, збирати й перевіряти докази та надавати їм оцінку (постанови Верховного Суду від 03.02.2020 у справі № 912/3192/18, від 12.11.2019 у справі № 911/3848/15, від 02.07.2019 у справі № 916/1004/18).
6.30. Оскільки внаслідок передчасного висновку про правомірність нарахування і стягнення інфляційних втрат та процентів річних при порушенні користувачем строків оплати за послугу за спірним договором суд апеляційної інстанції не здійснив належної оцінки поданих сторонами доказів щодо обґрунтованості здійснених позивачем нарахувань, тобто, не встановив всі обставини, які мають значення для вирішення справи, не перевірив підставність та правильність нарахувань позивача, не відобразив у своєму процесуальному документів аргументів, з яких відхиляє контррозрахунки відповідача, з огляду на те, що Верховний Суд в силу статті 300 ГПК України не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, Верховний Суд дійшов висновку про скасування ухваленої у справі постанови апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Під час нового розгляду справи суду необхідно належним чином перевірити здійснений позивачем розрахунок позовних вимог з урахуванням наведеного у цій постанові Суду.
6.31. Щодо аргументів скаржника про необхідність відступлення від висновку Верховного Суду, викладеного у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21 щодо того, що сторони зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуг одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг (пункт 2 частини другої статті 287 ГПК України), колегія суддів зазначає таке.
6.32. Відповідно до пункту 2 частини другої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
6.33. У наведеній скаржником справі № 912/1941/21 (постанова від 19.08.2022) Верховний Суд виходив із встановлених судами попередніх інстанцій умов договору про надання послуг з передачі електричної енергії, яким визначено, що для розрахунків за договором використовується плановий і фактичний обсяг послуг. У зазначеній справі не було встановлено обставин врегулювання договором, для визначення фактичного обсягу послуги, здійснення (за необхідності) корегування фактичного споживання електроенергії. Отже, фактичні обставини справи № 912/1941/21 та справи, що розглядається, є різними.
6.34. У справі № 912/1941/21 (постанова від 13.03.2024) між тими ж сторонами, що і в цій справі та за тим же договором від 01.01.2019 вирішувалося питання можливості нарахування інфляційних втрат на планові платежі, проте у зазначеній справі на момент виникнення спірних правовідносин умови договору не регулювали питання здійснення коригування обсягу та вартості наданих послуг з передачі електроенергії, що є відмінним по відношенню до умов договору у справі, що розглядається. У цій справі сторонами 21.12.2022 укладено додаткову угоду до договору від 01.01.2019, якою внесено зміни до розділу "Порядок розрахунків" щодо врахування коригування обсягів та вартості наданих послуг і при здійсненні розрахунків сторони мають враховувати зазначену умову договору. Тобто, фактичні обставини справи № 904/5899/21 та справи, що розглядається, є різними.
6.35. Таким чином, правовідносини у справах Верховного Суду № 912/1941/21, № 912/1941/21, від висновків у яких (щодо того, що сторони зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуг одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг) скаржник просить відступити, та правовідносини у справі, що переглядається, не є подібними, оскільки відрізняються за матеріально-правовим регулюванням, а також встановленими судами обставинами справи.
6.36. З огляду на наведене, відсутні підстави для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 19.08.2022 у справі № 912/1941/21, від 13.03.2024 у справі № 904/5899/21 щодо того, що сторони зобов`язані використовувати як плановий, так і фактичний обсяг послуг одночасно, які є взаємопов`язані та не замінюють один одного, тобто у користувача відсутнє право вибору - платити за плановий обсяг чи за фактичний обсяг.
6.37. В обґрунтування пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України скаржник зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування положень частини другої статті 625 ЦК України у подібних правовідносинах при здійсненні коригування обсягу наданої послуги у бік зменшення після закінчення строку на здійснення остаточного розрахунку.
6.38. Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона спрямована на формування єдиної правозастосовчої практики шляхом висловлення Верховним Судом висновків щодо питань застосування тих чи інших норм права, які регулюють певну категорію правовідносин та підлягають застосуванню господарськими судами під час вирішення спору. 
6.39. Формування Верховним Судом висновку має стосуватися спірних конкретних правовідносин, ураховуючи положення чинного законодавства та встановлені судами під час розгляду справи обставини. При цьому формування правового висновку не може ставитись у пряму залежність від обставин конкретної справи та зібраних у ній доказів і здійснюватися поза визначеними статтею 300 ГПК України межами розгляду справи судом касаційної інстанції.
6.40. Колегія суддів зазначає, що незалежно від здійснення коригування обсягу наданих послуг у бік зменшення чи збільшення, стаття 625 ЦК України загалом пов`язує застосування інфляційних втрат та відсотків річних саме зі сплатою існуючої, а не потенційної (абстрактної) заборгованості і така заборгованість може бути встановлено за результатами коригування.
6.41. З огляду на наведене, доводи касаційної скарги знайшли часткове підтвердження.
7. Висновки Верховного Суду
7.1. За змістом пункту 2 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
7.2. Згідно із частиною третьою статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
7.3. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 310 ГПК України).
7.4. Враховуючи межі перегляду справи у суді касаційної інстанції, касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалену у цій справі постанову суду апеляційної інстанції слід скасувати з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
7.5. Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене у цій постанові, всебічно і повно з`ясувати фактичні обставини справи та, залежно від встановленого, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення.
8. Судові витрати
8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється.
Керуючись статтями 300, 301, 308, 310, 314, 315-317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Дніпровські енергетичні послуги" задовольнити частково.
2. Постанову Центрального апеляційного господарського суду від 17.09.2025 у справі № 904/220/24 щодо позовної вимоги про стягнення 3 % річних у розмірі 8 517 231,00 грн, інфляційних втрат у розмірі 11 588 377,48 грн скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуюча Л. Рогач

Судді Г. Мачульський

С. Могил