ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4694/26 Справа № 176/4294/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Крамар О.М. Суддя у 2-й інстанції - Никифоряк Л. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд колегією суддів у складі:
судді-доповідача Никифоряка Л.П.,
суддів Гапонова А.В., Халаджи О.В.,

Учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ,
відповідач Державне підприємство "Східний гірничо-збагачувальний комбінат",
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в місті Дніпро справу, що виникла з трудових правовідносин, в якій подана апеляційна скарга Державним підприємством «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026року, головуючий у суді першої інстанції Крамар О.М.
В С Т А Н О В И В:
Описова частина
Короткий зміст заявлених вимог
У жовтні 2025року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом проти Державного підприємства "Східний гірничо-збагачувальний комбінат" (далі ДП "Східний ГЗК", Підприємство) в якому вимагав визнати незаконним та скасувати наказ Підприємства "Про зміну істотних умов праці" щодо нього; зобов`язати відповідача поновити йому умови оплати праці, які існували до видання наказу; зобов`язати відповідача нарахувати йому заробітну плату в розмірі, що існував до запровадження змін.
Існування таких вимог позивач пов`язував із тим, що він з 23 липня 2020року працює на посаді помічника генерального директора з економіки, фінансів та розвитку виробництва ДП "Східний ГЗК". Наказом Підприємства № 166 від 31 березня 2021року йому був встановлений посадовий оклад у розмірі 72 000,00грн.
Проте, 02 жовтня 2025року тимчасово виконуючим обов`язки генерального директора ДП "Східний ГЗК" Скрипніком В.В. видано наказ № 589 «Про зміну істотних умов праці», за яким, з посиланням на погіршення економічних та фінансових показників, з метою економії фінансових ресурсів позивачеві було з 03 жовтня 2025року знижено розмір посадового окладу, тобто змінені суттєві умови праці.
Позивач вважав зазначену зміну суттєвих умов праці стосовно нього, як здійснену незаконно, оскільки жодні зміни в організації виробництва і праці як підстави для зміни суттєвих умов праці у цьому випадку відсутні.
Вважав, що підставою, якою керувався відповідач при зменшені позивачеві посадового окладу був намір економії фінансових ресурсів, що не може вважатися зміною в організації виробництва і праці.
Наголошував, що відповідач, будучи обізнаним з тим фактом, що відповідач є членом і керівником виборного профспілкового органу – профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП "Східний ГЗК", не звертався за отриманням попередньої згоди, щодо зміни умов оплати праці відповідачу до цього виборного профспілкового органу, та видаючи наказ № 589, порушив право позивача на оплату праці та гарантії, передбачені законодавством для працівників підприємств обраних до профспілкових органів.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026року позов ОСОБА_1 задоволено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідач не звертався до профспілкового органу для отримання попередньої згоди про зміну умов праці позивача ОСОБА_1 та відповідачем не подано належних доказів про те, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці як підстави для зміни суттєвих умов праці.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
11 лютого 2026року ДП "Східний ГЗК" подало безпосередньо до суду апеляційної інстанції за допомогою системи “Електронний суд” апеляційну скаргу на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026року.
В апеляційній скарзі заявник не погодився з висновками суду та висловив вимогу про скасування рішення з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтовувалась тим, що оклад позивача було зменшено в межах встановленого на підприємстві та погодженого самим позивачем, як головою профспілки діапазону окладів, і відповідачем не приймалося щодо позивача жодних рішень, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективним договором. 
Скаржник вважав, що в даному випадку дії роботодавця відбувалися в межах та обсягах наданих Колективним договором повноважень, у зв`язку з чим не має ані потреби, ані обов`язку коригувати колдоговір чи додатково погоджувати такі дії з профспілкою. 
Вказував, що у 2025році проводилася оптимізація та скорочення штату працівників по всьому підприємству, переглядалася організаційна структура, ліквідувалися та реорганізувалися відокремлені та структурні підрозділи підприємства, зазначені обставини є істотними змінами в організації виробництва і праці, безпосередньо впливають на коло та обсяг трудового функціоналу позивача та інших керівних працівників. 
Наголошував, що сама по собі відсутність згоди профспілки не тягне безумовне скасування наказу про зміну істотних умов праці. 
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Позивач своїм правом, передбаченим статтею 360 ЦПК України, не скористався та відзиву на апеляційну скаргу не подавав. 
Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
16 лютого 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду витребувано із суду першої інстанції справу №176/4294/25; та 17 березня 2026року справа надійшла на адресу апеляційного суду.
18 березня 2026року ухвалою Дніпровського апеляційного суду апеляційну скаргу залишено без руху.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 02 квітня 2026року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 20 квітня 2026року справу призначено до судового розгляду без повідомлення учасників справи.
Про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідкою про отримання документів в електронному суді.
Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно пункту 2 частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають з трудових відносин.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони у справі повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень та довідками про доставку електронного листа.
Сторони у справі у встановлений законом строк не звернулися до суду з заявою із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
Фактичні обставини встановлені в ході судового розгляду, які підтверджені належними та допустимими доказами
ОСОБА_1 з 23 липня 2020року по теперішній час, перебуває з відповідачем у трудових відносинах на посаді помічника генерального директора з економіки, фінансів та розвитку виробництва державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат», що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_1 від 02.09.1982р. /а.с.15-16/.
Відповідно до копії наказу ДП "Східний ГЗК" № 877/ос від 20 липня 2020року, ОСОБА_1 прийнятий на посаду помічника генерального директора з економіки, фінансів та розвитку виробництва державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» з 23 липня 2020року, з посадовим окладом 60 000гривень на місяць, з нормальними умовами праці /а.с.7/.
Відповідно до п. 3 наказу ДП "Східний ГЗК" № 166 від 31 березня 2021року «Про встановлення мінімального окладу у розмірі 5215грн», складеного на підставі рішення робочої комісії представників сторін колективного договору ДП «СхідГЗК», затвердженого протоколом від 27 січня 2021року № 33, а також з метою соціального захисту працівників підприємства, недопущення відтоку кваліфікованих кадрів, попередження зростання напруженості психологічного клімату в колективах підрозділів підприємства, дотримання вимог пункту 4.2 Колективного договору на 2021рік, з 01 квітня 2021року керівникам, професіоналам, фахівцям і технічним службовцям підрозділів підприємства встановлені посадові оклади відповідно до затверджених схем посадових окладів (додаток №2). Доплати та надбавки, встановлені відповідно до Переліку доплат і надбавок, загальних для всіх працівників підприємства (додаток №4.1 до Колективного договору на 2021), здійснювалися, виходячи з розміру тарифних ставок і посадових окладів, установлених згідно з цим наказом /а.с.17/.
Відповідно до витягу з наказу від 31 березня 2021року № 166 «Про встановлення мінімального окладу у розмірі 5215грн», яким є додаток 2 до наказу № 166 від 31 березня 2021року, тарифні ставки та посадові оклади працівників цеху 10 Управління, згідно якого: професія - 1210.1, ставка – 1, табельний номер – 16620, ОСОБА_1 , категорія – 1, оклад/тариф – 72000грн /а.с.18/.
Відповідно до наказу ДП "Східний ГЗК" № 589 від 02 жовтня 2025року «Про зміну істотних умов праці» у зв`язку з погіршенням виробничих та фінансових показників, з метою економії фінансових ресурсів, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану від 15.03.2022 № 2136-ІХ, з 03 жовтня 2025року посадові оклади працівникам управління ДП «СхідГЗК» встановлені згідно з додатком № 1 до цього наказу /а.с.19/.
Відповідно до витягу з наказу від 02 жовтня 2025року № 589 «Про зміну істотних умов праці», яким є Додаток № 1 до наказу від 02.10.2025 № 589, помічнику генерального директора з економіки, фінансів та розвитку виробництва ОСОБА_2 , табельний номер 16620, за схемою посадового окладу 66000-72000, встановлено посадовий оклад у розмірі 66 000грн /а.с.20/.
Відповідно до переліку, наданого Східною об`єднаною організацією атомпрофспілки первинна профспілкова організація ДП «СхідГЗК» від 24 березня 2025року № 24, ОСОБА_1 – голова ППО ДП «СхідГЗК» входить до нового складу профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК», затвердженого позачерговою профспілковою конференцією 12 березня 2025року, та на якого, у зв`язку з цим, поширюються гарантії, передбачені Колективним договором ДП «СхідГЗК», Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності та КЗпП /а.с.26/.
Згідно довідки заступника голови Первинної профспілкової організації ДП «СхідГЗК» Ільченка О. від 24 жовтня 2025року № 109, ППО ДП «СхідГЗК» підтвердила, що до неї не надходило будь-яких звернень від адміністрації ДП «СхідГЗК», щодо отримання попередньої згоди профспілкового комітету, передбаченої ст. 252 КЗпП, ч. 2 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», на зміну умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 – помічника генерального директора з економіки, фінансів та розвитку виробництва, який є головою ППО та профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК» /а.с.32/.
Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду
Суд апеляційної інстанції заслухав суддю-доповідача щодо змісту судового рішення, яке оскаржено, дослідив доводи апеляційної скарги та з`ясував межі, в яких повинна здійснюватися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції вирішального значення надав тим обставинам, що відповідач не звертався до профспілкового органу для отримання попередньої згоди про зміну умов праці позивача ОСОБА_1 та відповідачем не подано належних доказів про те, що на підприємстві відбулися зміни в організації виробництва і праці як підстави для зміни суттєвих умов праці. 
Дослідивши наявні в цивільній справі документальні докази апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення так як судом першої інстанції при ухваленні рішення додержані норми матеріального і процесуального права.
Мотиви та норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Відповідно до статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці – систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших – працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.
Зміною істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою, викликаною змінами в організації виробництва і праці, визнається раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і впровадження передових методів.
Аналіз частини третьої статті 32 КЗпП України свідчить про те, що під змінами в організації виробництва і праці слід розуміти об`єктивно необхідні дії власника або уповноваженого ним органу, обумовлені, за загальним правилом, впровадженням нової техніки, нових технологій, вдосконаленням структури підприємства, установи, організації, режиму робочого часу, управлінської діяльності, що спрямовані на підвищення продуктивності праці, поліпшення економічних і соціальних показників, створення безпечних умов праці, поліпшення її санітарно-гігієнічних умов.
У цій правовій нормі йдеться про такі зміни, які викликані об`єктивними причинами на виробництві і стосуються не одного працівника, а цілого підприємства або принаймні структурного підрозділу. Такі зміни законодавець розглядає як самостійне правове явище, що має особливий правовий статус, спеціальний порядок їх проведення.
Своєю чергою, погіршення виробничих та фінансових показників, з метою економії фінансових ресурсів, не може бути визнано зміною в організації виробництва та праці, але наявність таких обставин може спричинити раціоналізацію робочих місць, що визнається зміною істотних умов праці.
Якщо зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов`язку поновити працівникові попередні умови праці.
Як вбачається з матеріалів справи, зміни, про які йшлося в наказі ДП "Східний ГЗК" № 589 від 02 жовтня 2025року «Про зміну істотних умов праці» фактично були проведені не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці названого підприємства, а у зв`язку з погіршенням виробничих та фінансових показників, з метою економії фінансових ресурсів.
Тож суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного наказу та покладення на відповідача обов`язку поновити працівникові попередні умови праці і нарахувати заробітну плату в розмірі, що існував до прийняття наказу.
Водночас суд апеляційної інстанції наголошує, що підставою для винесення наказу №589 від 02 жовтня 2025року слугувала економія фінансових ресурсів, що не може бути визнано зміною в організації виробництва і праці відповідача.
Посилання апеляційної скарги відповідача на те, що у 2025році проводилася оптимізація та скорочення штату працівників по всьому підприємству, переглядалася організаційна структура, ліквідувалися та реорганізувалися відокремлені та структурні підрозділи підприємства, зазначені обставини є істотними змінами в організації виробництва і праці, безпосередньо впливають на коло та обсяг трудового функціоналу позивача та інших керівних працівників, є безпідставними, оскільки такими підставами не було обумовлено винесення спірного наказу про зміну істотних умов праці щодо позивача. 
Одночасно відповідно до частини другої статті 252 Кодексу законів про працю України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.
Такий самий зміст міститься в частині другій статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».
Як достовірно встановлено судом, ОСОБА_1 – голова ППО ДП «СхідГЗК» входить до нового складу профспілкового комітету ППО ДП «СхідГЗК», затвердженого позачерговою профспілковою конференцією 12 березня 2025року, та на якого, у зв`язку з цим, поширюються гарантії, передбачені Колективним договором ДП «СхідГЗК», Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності та КЗпП. 
Однак до профспілки не надходило будь-яких звернень від адміністрації ДП «СхідГЗК», щодо отримання попередньої згоди профспілкового комітету на зміну умов трудового договору, оплати праці ОСОБА_1 . 
Відтак суд дійшов правильного висновку і про те, що Підприємством порушено вимоги закону про те, що зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є. 
Тож неспроможними є доводи апеляційної скарги про те, що сама по собі відсутність згоди профспілки не тягне безумовне скасування наказу про зміну істотних умов праці.
Доводи апеляційної скарги про те, що оклад позивача було зменшено в межах встановленого на підприємстві та погодженого самим позивачем, як головою профспілки діапазону окладів і відповідачем не приймалося щодо позивача жодних рішень, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами та колективним договором, а дії роботодавця відбувалися в межах та обсягах наданих Колективним договором повноважень, у зв`язку з чим не має ані потреби, ані обов`язку коригувати колдоговір чи додатково погоджувати такі дії з профспілкою – є безпідставними, оскільки відповідно до витягу з наказу від 31 березня 2021року № 166, тарифні ставки та посадові оклади працівників цеху 10 Управління, згідно якого: професія - 1210.1, ставка – 1, табельний номер – 16620, ОСОБА_1 , категорія – 1, оклад/тариф – 72000грн, тобто позивачеві було встановлено чіткий розмір окладу у 72 000грн, про жодні діапазони окладів у документах відповідача не йшлося, тож зменшення ОСОБА_1 окладу до 66 000грн беззаперечно є зміною умов оплати праці.
Посилання апеляційної скарги на те, що на підприємстві відбулася зміна в організації виробництва і праці, є необґрунтованими, оскільки наведена мета та підстави саме спірного у даній справі наказу № 589 від 02 жовтня 2025року не входять до поняття змін в організації виробництва і праці, а тому такий акт суперечить правовому регулюванню тих правовідносин, які він унормовує.
Отже, оскільки зміна істотних умов праці позивача проведена роботодавцем не у зв`язку зі зміною в організації виробництва і праці, то така зміна є неправомірною.
У постанові Верховного Суду від 21 липня 2021року у справі № 221/7326/18 зазначено, що під терміном «зміни в організації виробництва і праці» розуміється раціоналізація робочих місць, уведення нових форм організації праці, серед них перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадження передових методів, технологій тощо. Спеціальні правила (презумпції та фікції) застосовуються стосовно певних категорій справ або при вирішенні окремих процесуальних питань. Змістом і тих, і інших є припущення про наявність або про відсутність позовних фактів. Винятки із загального правила розподілу обов`язку доказування випливають з норм матеріального права. З урахуванням статті 32 КЗпП України саме роботодавець має довести, що відбулися зміни в організації виробництва і праці. 
Суд першої інстанції підставно встановив, що зміни в організації виробництва і праці, про які йшлося в наказі відповідача № 589 від 02 жовтня 2025року, стосувалися погіршення виробничих та фінансових показників, з метою економії фінансових ресурсів, що не могло бути визнано зміною в організації виробництва та праці.
Апеляційний суд наголошує, що запровадження змін в організації виробництва і праці дійсно є виключним повноваженням власника, однак у даній справі суд не обговорював та не вирішував питання щодо доцільності проведення відповідачем таких змін, а лише виснував, що Підприємством не надано доказів на підтвердження фактичного введення змін в організації виробництва і праці, що, у свою чергу, свідчить про незаконність змін істотних умов праці позивача.
У трудових правовідносинах як працівник, так і роботодавець мають діяти добросовісно, не допускаючи дій, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Принцип добросовісності в трудовому праві характеризується прагненням суб`єктів належним чином, сумлінно здійснювати трудові права й виконувати обов`язки, передбачені трудовим законодавством та трудовим договором.
Реалізуючи права і виконуючи обов`язки, суб`єкти трудових правовідносин зобов`язані утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди працівнику, роботодавцю, довкіллю або державі. Не допускаються дії працівника чи роботодавця, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи /рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006року/.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх /справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», пункт 32/.
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про обґрунтованість та законність рішення суду.
Ніщо не вказує на те, що судом не дотримано принципу рівності, що витікає із змісту частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Водночас, заявником апеляційної скарги не підтверджено жодних порушень норм процесуального права, через які він не зміг повною мірою реалізувати свої процесуальні права чи які би призвели до ухвалення незаконного рішення, оскільки судом першої інстанції створені умови для того, щоб відповідач надав пояснення та докази щодо обставин, на які він посилався як на підставу своїх заперечень.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Саме з такого розуміння вищезазначених обставин та норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції, та вважає що суд першої інстанції виконав вимоги закону про законність рішення суду, що дає підстави суду апеляційної інстанції відповідно до статті 375 ЦПК України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 259, 268, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, –
У Х В А Л И В:
Залишити без задоволення апеляційну скаргу Державного підприємства «Східний гірничо-збагачувальний комбінат». 
Рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 12 січня 2026року  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026року.

Судді: