ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
Справа № 277/18/26
провадження у справі № 2/0285/1152/26
27 травня 2026 року  м. Звягель
Звягельський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючої судді………………..........Літвин О. О.,
секретаря…………………………......Клечковської М. М.,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу
за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирського обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» 
до ОСОБА_1 
про стягнення заборгованості, – 
ВСТАНОВИВ:
У січні 2026 року акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі за текстом – Ощадбанк, банк) звернулося до Ємільчинського районного суду Житомирської області з позовом до відповідача про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 150595,33 грн. 
В обґрунтовування позовних вимог позивач зазначає, що 25.08.2020 між Ощадбанком та відповідачем було укладено договір у вигляді заяви про приєднання №91552807/250820 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. 
Банк надав клієнту в гривнях України на умовах тарифного пакету «Мій комфорт» та для його користування оформив і видав банківську платіжну картку. Відповідно до умов кредитування відповідачу було надано кредит на споживчі потреби в національній валюті шляхом встановлення відповідної кредитної лінії (Кредиту) на його кредитний рахунок у сумі до 250000 грн. 
Позивач виконав свої зобов`язання за договором, надавши відповідачу кредит у встановленому договором розмірі, проте відповідач порушив вимоги договору щодо повернення кредиту та сплати процентів у встановлені договором строки та порядку, у зв`язку з чим у нього виникла прострочена заборгованість по сплаті кредиту, процентів та комісії. З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду.

Ухвалою Ємільчинського районного суду Житомирської області від 15.01.2026 /а.с.47/ справу було направлено до Звягельського міськрайонного суду за підсудністю, куди вона надійшла 09.02.2026 /а.с.54/.
Сторони в судове засідання не прибули, належним чином повідомлені про слухання справи, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, у зв`язку з чим розгляд справи проведено у їхній відсутності. 
Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався, в судове засідання повторно не з`явився, причини неявки не повідомив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. Виклики відповідача про місце і час розгляду справи здійснювалися через оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади України. Крім того, інформація про час та місце проведення судового засідання була оприлюднена в Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, цілодобовим і безкоштовним. 
Згідно з постановою Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №911/3142/19 надіслання листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб говорити про належне повідомлення, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю суду.
Правова позиція Європейського суду з прав людини виходить із принципу належної процесуальної обачності (due diligence): сторона, яка знає або повинна знати про існування судового провадження відносно неї, зобов`язана виявляти розумну уважність до його перебігу та вживати заходів для участі в ньому. Неявка такої особи до суду без поважних причин за відсутності будь-яких активних дій з її боку свідчить про самоусунення від участі в процесі, а тому розгляд справи за її відсутності не порушуватиме гарантій ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зважаючи на викладене, суд згідно із положеннями ч.1 ст.223 ЦПК України вважає за доцільне розглянути справу по суті за відсутності учасників справи на підставі наявних у справі матеріалів.
Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлено таке.
Однією із засад цивільного судочинства є свобода договору (ст.3 ЦК), яким є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК). Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Статтями 1049, 1050, 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах, встановлених договором, та сплатити відсотки за користування кредитними коштами. Позичальник, в свою чергу, зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом ст.1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. 
Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія – однієї із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами).
Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то й права і обов`язки виникають у кожного контрагента.
25.08.2020 між Ощадбанком та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір шляхом підписання заяви №91552807/250820 про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).
Також на підставі заяви ОСОБА_1 про встановлення відновлюваної кредитної лінії йому встановлений кредитний ліміт у розмірі 140080 грн, узгоджено умови кредитування, зокрема строк 60 місяців, розмір процентної ставки 38 % річних, вартість супутніх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, тощо. 
ОСОБА_1 власним підписом підтвердив, що він ознайомлений з інформацією, надання якої вимагається відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів, а також з Правилами та Тарифами, положення яких погоджується вважати обов`язковими.
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідач станом на 09.12.2025 має загальну заборгованість у розмірі 150595,33 грн, яка складається з: заборгованості за основним боргом (кредитом) 129063,35 грн, заборгованості за відсотками 21452,43 грн, комісії 79,55 грн, суми інфляційних втрат за відсотками 7,34 грн, 3% річних 3,25 грн.
Також банком на підтвердження обґрунтування позову, крім розрахунку заборгованості, надано виписку по рахунку, яка має статус первинного документа, що підтверджується Переліком типових документів, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 №578/5. Зазначена виписка є належним доказом отримання та користування відповідачем кредитними коштами, у ній зазначені всі операції з часу активації кредитної картки зі зняття грошових коштів, погашення заборгованості, яка відповідачем не спростована.
Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із вищенаведеного вбачається, що позивачем надано суду належні та допустимі докази укладення між ним та відповідачем кредитного договору та отриманням відповідачем кредитних коштів.
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України). Презумпція правомірності правочину означає те, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що зумовлює набуття, зміну чи припинення породжує, змінює або припиняє цивільних прав та обов`язків, доки ця презумпція не буде спростована. Таким чином, до спростування презумпції правомірності правочину всі права, набуті сторонами за ним, можуть безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню. Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Матеріали справи містять підписаний відповідачем договір, який недійсним не визнавався, відповідачем (боржником) з підстав безгрошовості у порядку ст.1051 ЦК України не оскаржувався.
Оскільки кредитодавець Ощадбанк та позичальник ОСОБА_1 у цій справі досягли домовленості згідно з положеннями чинного на момент укладання кредитного договору ЦК України та уклали договір, у якому передбачені певні умови, то вони підлягають виконанню.
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідач не надав суду докази, які б спростовували факт надання кредиту в розмірі, визначеному кредитним договором. 
У погоджений сторонами строк повернення кредиту кредитні кошти повернуто не було.
Зміст поняття «користування кредитом» був визначений Великою Палатою Верховного Суду у постанові №910/4518/16 від 05.04.2023, згідно якої це можливість позичальника за плату правомірно не повертати кредитору борг (кредит) протягом певного періоду часу, погодженого сторонами договору. 
Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу. 
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). За правилами ст.ст.525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, зобов`язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог закону. 
У ст.629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право – обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. 
Відповідач самостійно обрав кредитну пропозицію, свідомо погодився з її умовами, особисто підписав кредитний договір та отримав грошові кошти і користувався ними. Отже, зобов`язання щодо повернення кредиту виникло у результаті свідомого волевиявлення відповідача. 
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що він містить відомості про суму основного боргу, проценти за користування кредитом, а також нараховані 3 % річних та інфляційні втрати. Разом із тим із змісту позовної заяви та її прохальної частини вбачається, що вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат на суму 10,59 грн позивачем не заявлено, а до суми заборгованості, яка проситься до стягнення, такі нарахування не включено. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства та положень ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і не вправі виходити за їх межі. Отже, підстав для вирішення питання про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у цій справі немає. У зв`язку з цим суд вирішує спір лише в частині заявлених вимог щодо стягнення суми основного боргу, процентів та комісії, які включені позивачем до предмета позову.
За відсутності будь-яких заперечень проти позову з боку відповідача, суд дійшов висновку, що наданими позивачем доказами підтверджується обґрунтованість заявлених вимог в частині основного боргу, процентів та комісії на суму 150595,33 грн, а тому вони підлягають задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 76-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, –
УХВАЛИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
на користь акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Житомирське обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором від 25.08.2020 в розмірі 150595,33 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3028 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У випадку оскарження, рішення набирає законної сили за результатом апеляційного провадження.
Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги на нього безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. 

Головуюча суддя      О. О. Літвин