УХВАЛА

17 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/499/25 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Мачульський Г. М. - головуючий, Волковицька Н. О., Рогач Л. І.,
секретар судового засідання Зайченко О. Г.,
розглядаючи у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго?
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 (колегія суддів: Сулім В. В. - головуючий, Ткаченко Б. О., Гаврилюк О. М.) та рішення Господарського суду міста Києва від 11.08.2025 (суддя Літвінова М. Є.)
за позовом Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго?
до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Хайат Естейт?
про стягнення грошових котів
за участю:
позивача: Бондар О. О. (адвокат)
відповідача: Оберемок Д. О. (адвокат)
ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст і підстави позовних вимог
1.1 Приватне акціонерне товариство ?Національна енергетична компанія ?Укренерго? (далі - позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю ?Хайат Естейт? (далі - відповідач), у якому просило стягнути з відповідача 17 606,49 грн заборгованості, 406 044,54 грн пені, 1 868 477,17 грн штрафу, 506 577,89 грн інфляційних втрат, 208 492,76 грн три відсотки річних.
1.2 Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії, що стало підставою для нарахування пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
2. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
2.1 Рішенням Господарського суду міста Києва від 11.08.2025, позов задоволено частково, закрито провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення основного боргу у сумі 17 606,49 грн, стягнуто з відповідача на користь позивача 438 567, 23 грн інфляційних втрат, 163 526,83 грн три відсотки річних, 327 205,01 грн пені, в іншій частині позовних вимог відмовлено.
2.2 Рішення суду в оскаржуваній частині мотивовано тим, що враховуючи положення постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766, яка тимчасово припинила застосування Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого НКРЕКП в частині нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі і відповідно аналогічних умов усіх договорів, укладених на основі такого типового договору, відсутні правові підстави для нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі з 08.04.2020 по 26.01.2021. При цьому суд, перевіривши розрахунок штрафу, зазначив, що у зв`язку з поетапною оплатою за фактично надані послуги та не прострочення відповідачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів, вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1 868 477,17 грн є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Також суд здійснив перерахунок заявленої до стягнення пені та констатував, що стягненню не підлягає пеня в розмірі 78 839,53 грн. Щодо вимог про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд вказав на те, що вони є арифметично не вірними, у зв`язку з чим, здійснив їх перерахунок та відмовив у стягненні 68 010,66 грн інфляційних втрат та 44 965,93 грн трьох відсотків річних.
2.3 Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.02.2026 рішення суду першої інстанції змінено в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційних втрат у сумі 438 567,23 грн, трьох відсотків річних у розмірі 163 526,83 грн, пені у сумі 327 205,01 грн та судового збору у сумі 11 086,30 грн, викладено пункт 3 резолютивної частини рішення у новій редакції, стягнуто з відповідача на користь позивача інфляційні втрати у сумі 333 992,01 грн, 3 % річних у сумі 147 222,49 грн, пеню у розмірі 326 059,73 грн та витрати по сплаті судового збору у сумі 9 685,59 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.
2.4 Свій висновок апеляційний суд в оскаржуваній частині мотивував тим, що здійснивши перерахунок заявленого до стягнення розміру пені з 08.04.2020 по 26.01.2021, підстави для її стягнення у розмірі 79 984,81 грн відсутні, а також суд зазначив, що розрахунки позивача щодо стягнення інфляційних втрат у сумі 172 585,88 грн та трьох відсотків річних у розмірі 61 270,27 грн, є необґрунтованими, тому задоволенню не підлягають. В іншій частині апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
3. Короткий зміст касаційної скарги та позиція інших учасників справи
3.1 У касаційній скарзі позивач просить скасувати вище вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
3.2 На обґрунтування касаційної скарги скаржник посилався на те, що судові рішення в оскаржуваній частині прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права. Заявник касаційної скарги вказує на те, що суди не врахували правових висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, які викладено у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16 - ц та № 646/14523/15 - ц.
3.3 Відповідач у відзиві на касаційну скаргу, посилаючись на правильне застосування судами норм чинного законодавства, зазначив про безпідставність доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, у зв`язку з чим просив закрити касаційне провадження з огляду на неподібність правовідносин, а у разі, якщо суд касаційної інстанції дійде іншого висновку, відмовити у її задоволенні.
4. Мотивувальна частина
4.1 Суди встановили, що правовідносини сторін врегульовані договором про надання послуг з передачі електричної енергії від 28.05.2019 № 0609-02024 (далі - договір), з урахуванням додаткових угод, за умовами пункту 1.1 якого позивач зобов`язується надавати послугу з передачі електричної енергії (далі - послуга), а відповідач зобов`язується здійснювати оплату за послугу відповідно до умов цього договору.
4.2 Пунктом 5.7 договору передбачено, що у випадку порушення відповідачем термінів розрахунку, позивач має право нарахувати пеню у розмірі 0,1 % (але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) від суми простроченого платежу за кожен день прострочення. Пеня нараховується до повного виконання відповідачем своїх зобов`язань. За прострочення відповідачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів додатково стягується штраф у розмірі 7 % від суми простроченого платежу.
4.3 Також встановлено, що з липня 2019 року по грудень 2023 року на виконання умов договору, позивач надавав відповідачу послуги з передачі електричної енергії, що підтверджується плановими та фактичними рахунками, актами приймання-передачі послуги та актами коригування до них.
4.4 В порушення умов договору, відповідач здійснював оплату за надані позивачем послуги із прострочення електричної енергії.
4.5 20.09.2024 сторони підписали акт коригування № ПРА_К-0007021 до акту приймання-передачі послуги від 31.08.2022 згідно з договором, з урахуванням акту коригування від 21.12.2022, відповідно до якого відбулося коригування фактичних обсягів та вартості наданої у серпні 2022 року послуги за Договором на 42,449 МВт*год, вартість якої становить 17 606,49 грн.
4.6 Наполягаючи на задоволенні позовних вимог, позивач вказував на те, що відповідач порушив зобов`язання за договором в частині своєчасної оплати за послуги з передачі електричної енергії, що стало підставою для нарахування заборгованості, пені, штрафу, інфляційних втрат та трьох відсотків річних.
4.7 Відповідно до статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог, викладених у касаційній скарзі, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
4.8 Предметом касаційного оскарження є судові рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення штрафу у розмірі 1 868 477,17 грн, пені у розмірі 79 984,81 грн, інфляційних втрат у сумі 172 585,88 грн та трьох відсотків річних у розмірі 61 270,27 грн.
4.9 Встановивши, що відповідач порушив договірні зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг з передачі електричної енергії, суди дійшли висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.
4.10 Утім, суди в частині відмови у стягненні штрафу та пені, констатували, що враховуючи положення постанови НКРЕКП від 08.04.2020 № 766, яка тимчасово припинила застосування Типового договору про надання послуг з передачі електричної енергії, затвердженого НКРЕКП в частині нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі і відповідно аналогічних умов усіх договорів, укладених на основі такого типового договору, відсутні правові підстави для нарахування пені та стягнення штрафу за порушення термінів розрахунку за послуги з передачі з 08.04.2020 по 26.01.2021. При цьому суд, перевіривши розрахунок штрафу, зазначив, що у зв`язку з поетапною оплатою за фактично надані послуги та не прострочення відповідачем термінів розрахунку понад тридцять календарних днів, вимоги в частині стягнення з відповідача штрафу у розмірі 1 868 477,17 грн є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
4.11 Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 79 984,81 грн, інфляційних втрат у сумі 172 585,88 грн та трьох відсотків річних у розмірі 61 270,27 грн, констатував відсутність підстав для задоволення вимог у цій частині через їх необґрунтованість, оскільки позивачем неправильно визначено період прострочення, безпідставно включено день фактичного виконання зобов`язання та не вірно (несвоєчасно) враховані акти коригування, а також порушено методику розрахунку інфляційної складової, яка викладена у постанові Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19.
4.12 Дослідивши доводи, викладені у касаційній скарзі, та підстави касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.
4.13 Так, касаційне провадження у цій справі відкрито, зокрема на підставі пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якої підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
4.14 Отже, для касаційного перегляду з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.
4.15 Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.
4.16 Як на єдину підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 30.04.2020 у справі № 914/1001/19, від 03.04.2020 у справі № 920/653/19 та у постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18, від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16 - ц та № 646/14523/15 - ц.
4.17 Проаналізувавши висновки, що викладені у постановах Верховного Суду, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, колегія суддів з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду щодо критеріїв подібності правовідносин, викладених у постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19, вважає, що правовідносини не є подібними.
4.18 Заявник посилаючись у касаційній скарзі на вказані постанови Верховного Суду лише цитує окремі положення їх мотивувальної частини та не наводить висновків щодо застосування конкретних норм права у подібних правовідносинах.
4.19 У касаційній скарзі із посиланням на вказані постанови Верховного Суду зазначає, що у них викладено висновки про те, що плата трьох процентів річних від простроченої суми є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові, а нарахування на суму боргу трьох процентів річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.
4.20 Суд касаційної інстанції відмічає, що цитування у касаційній скарзі інших висновків із наведених постанов Верховного Суду, взагалі не є обґрунтуванням підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, адже з урахуванням положень статті 290 ГПК України саме скаржник (у скарзі) зобов`язаний повно викласти та детально описати невідповідність оскаржуваного судового рішення практиці Верховного Суду із застосування конкретної норми, а Верховний Суд не наділений такими повноваженнями замість скаржника.
4.21 Оскільки у справі, що переглядається, суди обох інстанцій виходили із того, що заявлені до стягнення позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, відсутні правові підстави вважати, що правовідносини у справах є подібними.
4.22 Отже, наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, не знайшла підтвердження під час касаційного провадження.
4.23 Відповідно до пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
4.24 З огляду на викладене, касаційне провадження у цій частині, відкрите з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, підлягає закриттю на підставі пункту 5 частини першої статті 296 ГПК України.
4.25 У зв`язку з тим, що Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження відповідно до приписів статті 296 ГПК України, судові витрати за розгляд касаційної скарги покладаються на скаржника та поверненню відповідно до пункту 5 частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" не підлягають.
Керуючись статтями 234, 235, 296 ГПК України,
УХВАЛИВ:
Касаційне провадження у справі № 910/499/25 за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства ?Національна енергетична компанія ?Укренерго?, закрити.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Г. М. Мачульський

Судді Н. О. Волковицька

Л. І. Рогач