Справа № 591/8745/23	

Провадження № 1-кп/591/307/23

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року        м. Суми
Зарічний районний суд м. Суми у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 12023200480002338 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,    ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , гр-на України, не працюючого, не одруженого, судимого востаннє: 31 травня 2017 року Зарічним районним судом м. Суми за ст. 70, ч. 3 ст. 15 – ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, 
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :
21 червня 2023 року близько 17.00 год. ОСОБА_5 , маючи намір на таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, діючи повторно, таємно від оточуючих, в умовах введеного в країні воєнного стану, в районі стадіону поблизу учбового корпусу СумДУ в Зарічному районі м. Суми, викрав мобільний телефон, який належав ОСОБА_6 та портативну акустичну колонку, яка належала ОСОБА_7 , загальною вартістю 7262 гривні, чим завдав потерпілим матеріальних збитків на вказану суму, а викраденим розпорядився на власний розсуд (т. 2 а.с. 40).
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення фактично не визнав, зазначивши про те, що вказані в обвинуваченні речі він знайшов в районі, який наведений в обвинуваченні. Наміру на їх викрадення не мав, вважав це майно нічийним. Не заперечив тих обставин, що дійсно майже одразу вилучив сім картку з телефона, видалив інформацію з нього, а майно в ломбард здав його знайомий ОСОБА_8 , якому він повідомив про те, що майно знайдене. Не навів суду достовірного пояснення причин своїх дій, невжиття заходів стосовно повернення майна законним володільцям, як і не заперечив того, що не мав перешкод в тому, щоб офіційно повідомити чи віддати знайдене майно в правоохоронні органи.
Проте, вина ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується частиною доказів, поданих стороною обвинувачення, які узгоджуються між собою та переконливих підстав для недовіри яким, чи щодо неналежності та недопустимості яких, суду наведено не було, а покази обвинуваченого ОСОБА_5 суд розцінює як обраний спосіб захисту з метою уникнення відповідальності.
Так, потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 підтвердили викрадення згаданого в обвинуваченні майна, яке перебувало в користуванні їх дітей. Потерпілі зазначили також і те, що їх діти ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в наведений в обвинуваченні час дійсно гуляли в городі. Потім повідомили їм, що у них було викрадено згадане в обвинуваченні майно. Також потерпілі не заперечили, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 повідомили органу досудового розслідування неправдиву інформацію про місце втрати згаданого в обвинуваченні майна.
Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_9 показали суду, що дійсно гуляли в наведений час в районі «Хіммістечко» в м. Суми, перед цим вживали алкоголь. Коли заморились, то сіли перепочити та заснули, а коли прокинулись, то виявили втрату майна – мобільного телефону, який перебував в користуванні ОСОБА_9 та колонки, яка перебувала в користуванні ОСОБА_10 . Також підтвердили суду, що дійсно органу досудового розслідування повідомили неправдиву інформацію про місце втрати майни, з огляду на побоювання відповідальності перед батьками, які не дозволяли їм гуляти в згаданому в обвинуваченні районі.
Покази потерпілих та свідків в частині доведення способу вчинення кримінального правопорушення, як і інші докази в цьому контексті суд не може вважати достатніми та достовірними доказами, з огляду на недовіру до них, через попереднє надання органу досудового розслідування неправдивих показань та внаслідок перебування свідків в момент втрати майна в певному стані сп`яніння, що не виключає поза розумним сумнівом можливості втрати цього майна через його залишення на місці.
З цих же причин, суд не вважає належними та достовірними доказами, які підтверджують обставини обвинувачення протоколи оглядів (т. 1 а.с. 215, 232) та протокол слідчого експерименту, проведеного з обвинуваченим (т. 2 а.с. 144), під час якого обвинувачений, перебуваючи в статусі підозрюваного, повідомляв обставини нібито вчинення ним згаданого кримінального правопорушення в районі озера «Чеха» та повідомляв неправдиву інформацію по це, а суду стороною обвинувачення не доведено можливості отримання в той момент такої інформації ОСОБА_5 , інакше ніж від правоохоронців, що не виключає поза розумним сумнівом надання ним показань під час цієї слідчої дії за вказівкою працівників правоохоронних органів.
Проте, навіть при вказаних умовах, виявлення цього майна обвинуваченим (згідно його версії) та вчинення послідуючих дій з ним доводять його винуватість саме в інкримінованому діянні (крадіжці), з огляду на наступне.
Так, як зазначено вище, покази потерпілих та свідків, а також інші докази подані стороною обвинувачення, які стосуються місця вчинення кримінального правопорушення (в районі озера «Чеха» згідно первинної редакції обвинувачення) та способу заволодіння майном, не впливають на наявність чи відсутність складу інкримінованого в провину обвинуваченому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки потерпілі не втрачали інтересу до викраденого майна та могли його повернути при вжитті відповідних заходів особою, яка його знайшла – ОСОБА_5 (якщо б він залишив сім карту в телефоні та повідомив правоохоронні органи про виявлення цього майна).
Отже, подані стороною обвинувачення докази, переконливих підстав для недовіри яким, чи щодо недопустимості яких, суду наведено не було, підтверджують наступні обставини обвинувачення:
-протоколи прийняття заяв від потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та копії долучених до них документів (т. 1 а.с. 214, 231) підтверджують сам факт незаконного заволодіння їх майном;
-висновки товарознавчих досліджень підтверджують вартість викраденого майна потерпілих (т. 1 а.с. 220, т. 2 а.с. 113);
-матеріали тимчасового доступу до телефонних з`єднань мобільного телефону потерпілої та протокол їх огляду (т. 2 а.с. 119-134) підтверджують роботу мобільного телефону востаннє в районі місця його викрадення (в районі «Хіммістечка») та його вимкнення вже близько 20.00 години (через незначний проміжок часу після заволодіння майном);
-інформація з ломбарду (т. 2 а.с. 135) підтверджує здачу ОСОБА_8 викраденого ОСОБА_5 майна потерпілих вже 22 червня 2023 року, тобто через незначний проміжок часу після заволодіння майном;
-протокол впізнання свідком ОСОБА_8 в обвинуваченому особи, на прохання якої він здав викрадене майно потерпілих до ломбарду (т. 2 а.с. 136), а в показаннях наданих суду свідок ОСОБА_8 підтвердив, що дійсно він на прохання обвинуваченого здавав до ломбарду згадане в обвинуваченні майно, про неправомірність походження якого не знав. 
Таким чином, суд вважає зазначені обставини вчиненого діяння встановленими, факт скоєння ОСОБА_5 цього кримінального правопорушення доведеним, а його дії кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він, своїми умисними, повторними, протиправними діями, в умовах воєнного стану, вчинив таємне, з корисливих спонукань викрадення чужого майна, тобто скоїв крадіжку, кваліфікуючими ознаками якої є повторність та вчинення в умовах воєнного стану.
При цьому, вважаючи доведеним вчиненням обвинуваченим саме інкримінованого кримінального правопорушення, суд зважає на його поведінку та дії одразу після заволодіння майном потерпілих, зокрема, на те, що: по-перше, ним майже одразу було вилучено сім картку з телефону та видалено інформацію з нього. По-друге, він взагалі не вживав заходів до відшукання власників майна, до його повернення, як і офіційно не повідомив правоохоронні органи про наявність у нього такого майна, хоча об`єктивних перешкод для цього не мав. В-третє, ним майже одразу були здійснені дії по продажу викраденого майна, при цьому через третю особу.
Наведене в сукупності доводить те, що ОСОБА_5 , виявивши майно потерпілих, діяв свідомо (усвідомлюючи можливість вжиття заходів потерпілими для пошуку речей), саме з корисливих мотивів, таємно від оточуючих, саме з метою обернення майна на свою користь, при цьому приховуючи свою участь в цих діях та вживаючи активних заходів для неможливості його відшукання потерпілими.
Пом`якшуючих покарання обставин ОСОБА_5 суд не вбачає, в тому числі і таких обставин як щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
При цьому, дійшовши висновку про відсутність у ОСОБА_5 щирого каяття, суд виходить з роз`яснень, які надав Верховний Суд в постанові від 22.03.2018 року у справі № 759/7784/15-к про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в визнанні негативних наслідків злочину для потерпілої особи, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. 
Однак, як зазначалось вище, ОСОБА_5 фактично не визнав своє винуватості, з наданих ним показань вбачається спроба в будь-який спосіб уникнути відповідальності, применшивши протиправність власних дій, всупереч встановленим та очевидним доказам.
Відсутньою на переконання суду є і така пом`якшуюча обставина як і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки з доказів наданих суду та його позиції вбачається, що ним вживались спроби для применшення власної відповідальності та повідомлялась неправдива інформація при проведенні слідчих дій стосовно обставин вчинення кримінального правопорушення, як і не виключається вимушеність позиції обвинуваченого по визнанню певних обставин злочину вже після викриття його дій.
Обтяжуючих покарання обставин суду не наведено.
Дослідженням особи обвинуваченого встановлено, що він є судимою особою, не працює, не одружений.
При призначенні виду та міри покарання суд враховує особу обвинуваченого, характер та ступінь суспільної небезпечності скоєного ним діяння.
Враховуючи викладене та негативну репутацію обвинуваченого, відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, легальних джерел доходів, щирого каяття та щирого осуду вчиненого, беручи до уваги корисливий характер вчиненого в умовах війни кримінального правопорушення, наявність судимостей та відсутність пом`якшуючих покарання обставин, суд вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе лише з призначенням покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, що відповідатиме в достатній мірі досягненню мети провадження, а також сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним або іншими особами кримінальних правопорушень. 
Цивільні позови потерпілих, заявлені в межах обвинувачення та доведені зазначеними вище доказами, слід задовольнити.
Процесуальні витрати, підтверджені прокурором, пов`язані з проведенням експертних досліджень, підлягають стягненню з обвинуваченого.
Підтвердження наявності в справі речових доказів не наведено.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін, з огляду на наявність ризиків переховування та продовження неправомірних дій. 
На підставі ч. 4 ст. 185 КК України, керуючись ст.ст. 368, 374, 375 КПК України, суд

У Х В А Л И В :
ОСОБА_5 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Строк відбування покарання обраховувати з 06 липня 2026 року та зарахувати в строк відбування покарання попереднє ув`язнення з 15 травня 2025 року по 05 липня 2026 року включно із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити та стягнути на її користь з ОСОБА_5 на відшкодування майнових збитків кошти в сумі 2400 гривень.
Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити та стягнути на її користь з ОСОБА_5 на відшкодування майнових збитків кошти в сумі 4862 гривні.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати в сумі 1434 гривні.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, застосований до  ОСОБА_5 , до набрання вироком законної сили залишити без змін, але не більше чим до 04 вересня 2026 року включно.
На вирок може бути подана апеляція до Сумського апеляційного суду через Зарічний районний суд м. Суми протягом 30 днів з моменту його проголошення; особою, що не була присутня при цьому - з дня отримання копії судового рішення, а особою, яка перебуває під вартою – з моменту вручення їй вироку.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, яка негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору та не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя            ОСОБА_1