ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 914/1744/25	
Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
головуючого (судді-доповідача): Бойко С.М.,
суддів: Бонк Т.Б., 
Якімець Г.Г.,
секретар судового засідання Бабій М.М.
явка учасників справи: 
від позивача: Гузюк Н.І.;
від відповідача: Жбадинський В.О.;

розглянув апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Євро-Сервіс” б/н від 13.10.2025
на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025, суддя Коссак С.М., м. Львів, повний текст рішення складено 22.09.2025
у справі №914/1744/25
за позовом Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Євро-Сервіс”, м. Львів
про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог 
Львівська міська рада звернулась до Господарського суду Львівської області з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Євро-Сервіс” про стягнення заборгованості в сумі 4 410 081,36грн., з яких: 1 843 999,84грн. – борг за оренду земельної ділянки, 99 863,21грн. – інфляційні втрати, 2 423 118,26грн. – штраф, 23 311,22грн. – пеня, 19 788,85грн. – 3% річних.
Позовна заява обґрунтована тим, що між Львівською міською радою та ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» укладено договір оренди землі від 25.06.2019 № Ф-3130, на підставі якого відповідач набув право користування земельною ділянкою, кадастровий номер 4610136900:09:004:0007, площею 1,583 га у м. Львові. Однак відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання щодо своєчасної та повної сплати орендної плати, внаслідок чого за період з 01.08.2023 по 30.04.2025 утворилася заборгованість у розмірі 1 843 999,84 грн. У зв`язку з порушенням умов договору позивачем також нараховано інфляційні втрати, 3 % річних, пеню та штраф відповідно до умов договору. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» на користь Львівської міської ради 1 843 999,84 грн. боргу за оренду земельної ділянки, 99 863,21 грн. інфляційних втрат, 2 423 118,26 грн. штрафу, 23 311,22 грн. пені, 19 788,85 грн. 3% річних. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» на користь Департаменту природних ресурсів, будівництва Львівської міської ради 66 151,22 грн. судового збору.
Рішення суду обґрунтоване тим, що матеріалами справи підтверджено факт неналежного виконання відповідачем зобов`язань за договором оренди землі № Ф-3130 від 25.06.2019 щодо своєчасної та повної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою. Судом встановлено наявність у відповідача заборгованості з орендної плати за період з 01.08.2023 по 30.04.2025 у розмірі 1 843 999,84 грн, яка підтверджується поданими позивачем доказами та не була спростована відповідачем. Перевіривши надані розрахунки, суд дійшов висновку про правомірність нарахування інфляційних втрат, 3 % річних, пені та штрафу відповідно до вимог законодавства та умов договору оренди. Враховуючи доведеність позовних вимог, відсутність доказів погашення заборгованості та неспростування відповідачем доводів позивача, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в повному обсязі.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та заперечення інших учасників справи
14.10.2025 до Західного апеляційного господарського суду через систему «Електронний суд» надійшла апеляційна скарга товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» б/н від 13.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір заборгованості з орендної плати та безпідставно стягнув штрафні санкції у заявленому позивачем розмірі. Скаржник зазначає, що при визначенні орендної плати за 2024 та 2025 роки суд не врахував подані ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» податкові декларації з плати за землю, якими самостійно визначено та узгоджено з податковим органом розмір орендної плати. На думку апелянта, Львівська міська рада безпідставно здійснила власний розрахунок орендної плати на підставі нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що призвело до завищення суми основного боргу.
Крім того, апелянт вважає необґрунтованими нарахування пені, інфляційних втрат, 3 % річних та штрафу, оскільки вони здійснені виходячи із завищеної суми основного боргу. Скаржник подав власні розрахунки зазначених сум та просить зменшити їх розмір.
Також апелянт посилається на положення статей 551 ЦК України, а також правові висновки Верховного Суду щодо можливості зменшення неустойки. На його думку, штраф і пеня є надмірними, не відповідають наслідкам порушення зобов`язання, можуть призвести до істотного погіршення фінансового стану товариства та його неплатоспроможності. У зв`язку з цим апелянт просить зменшити розмір штрафу та пені на 90 %, аналогічно до підходу, застосованого судами у попередній справі між тими ж сторонами щодо цього ж договору оренди землі.

28.11.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просив апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» б/н від 13.10.2025 залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25 – без змін.
28.11.2025 та 25.02.2026 від апелянта (відповідача) надійшли додаткові пояснення, в яких останній підтримав свою позицію викладену в апеляційній скарзі.
Рух справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.10.2025 справу №914/1744/25 розподілено колегії суддів у складі: головуючого судді Бойко С.М., суддів Бонк Т.Б., Якімець Г.Г.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 20.10.2025 з підстав, що визначені ч. 2 ст. 260 ГПК України апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» б/н від 13.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі № 914/1744/25 залишено без руху.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» б/н від 13.10.2025 на рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі № 914/1744/25.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 14.11.2025 розгляд справи №914/1744/25 призначено на 28.01.2026.
Ухвалою від 28.01.2026 розгляд справи №914/1744/25 відкладено на 25.02.2026.
В судове засідання 25.02.2026 з`явились сторони.
Представник відповідача підтримав вимоги апеляційної скарги, навівши доводи аналогічні викладеним в ній, просив її задоволити. 
Представник позивача заперечив проти задоволення апеляційної скарги, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, при цьому наводив доводи аналогічні викладеним у відзиві на апеляційну скаргу. 
У судовому засіданні 25.02.2026 оголошено перерву до 22.04.2026.
У зв`язку із тимчасовою непрацездатністю судді-члена колегії Бонк Т.Б. з 20.04.2026 по 24.04.2026 включно, розгляд вищевказаної справи 22.04.2026 не відбувся.
Ухвалою від 27.04.2026 справу №914/1744/25 призначено до розгляду в судовому засіданні на 27.05.2026.
В судове засідання 27.05.2026 з`явились сторони, які підтримали свою позицію викладену в попередньому судовому засіданні.
Строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи.
Розумність строків є одним із основоположних засад (принципів) господарського судочинства відповідно до пункту 10 частини 3 статті 2 Господарського процесуального кодексу України.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним вважається строк, який необхідний для вирішення справи у відповідності до вимог матеріального та процесуального законів.
При цьому, Європейський Суд з прав людини зазначає, що розумність тривалості провадження повинна визначатися з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також ступінь важливості предмета спору для заявника (див. рішення Європейського Суду з прав людини у справах Савенкова проти України, no. 4469/07, від 02.05.2013, Папазова та інші проти України, no. 32849/05, 20796/06, 14347/07 та 40760/07, від 15.03.2012).
Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, застосовує принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини.
Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (стаття 269 ГПК України). 
Рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25 оскаржується відповідачем в повному обсязі.
Апеляційний суд, розглянув в судовому засіданні апеляційну скаргу відповідача, дійшов висновку про її часткове задоволення з таких підстав
Предметом позову є вимога Львівської міської ради про стягнення з ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» заборгованості за договором оренди землі від 25.06.2019 № Ф-3130, а також нарахованих у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань зі сплати орендної плати інфляційних втрат, 3 % річних, пені та штрафу на загальну суму 4 410 081,36 грн.
Як встановлено судами, ухвалою Львівської міської ради від 25.04.2019 №4980 «Про затвердження ТзОВ «Укр-Євро-Сервіс» технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки на вул. Трускавецькій - вул. Академіка Я. Підстригана» надано ТзОВ «Укр-Євро-Сервіс» в строкове платне користування земельну ділянку на вул. Трускавецькій - вул. Академіка Я. Підстригана.
25 червня 2019 року на підставі зазначеної вище ухвали №4980 між Львівською міською радою (Орендодавець) та товариством з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» (Орендар) укладено договір оренди землі від 25.06.2019 року №Ф - 3130, який зареєстрований у Львівській міській раді 25 червня 2019 року про що у книзі записів реєстрації Договорів оренди землі Ф-3 здійснено запис.
Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі Договору оренди землі від 25.06.2019 за ТзОВ “Укр-Євро-Сервіс” зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4610136900:09:004:0007, яка розташована у м. Львові, площею 1,583 га (номер запису 1262366746101).
На земельній ділянці, яка перебуває в оренді товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Євро-Сервіс” на підставі Договору №Ф - 3130, знаходиться об`єкт нерухомого майна - незавершене будівництво, багатоквартирний житловий будинок з вбудованими приміщеннями громадського призначення та даховою котельнею, готовністю 3,1% (реєстраційний номер 1262366746101), який перебуває у власності відповідача.
Відповідно до п.п. 1, 2 Договору №Ф - 3130, орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями громадського призначення, підземним паркінгом, наземним паркінгом, дошкільним навчальним закладом, трансформаторною підстанцією (код КВЦПЗ 02.10 - для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури).
Земельна ділянка з кадастровим номером 4610136900:09:004:0007, загальною площею 1,5830 га, у тому числі: під забудовою - 0,1794 га, під твердим покриттям - 1,4036 га.
Пунктом 5 Договору №Ф-3130 зазначено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладення договору становить 19 854 619, 20 (дев`ятнадцять мільйонів вісімсот п`ятдесят чотири тисячі шістсот дев`ятнадцять гривень 20 копійок ) гривень.
Договір оренди землі, відповідно п.8 Договору №Ф- 3130, укладено на 10 (десять) років до 25 квітня 2029 року.
Згідно п.10 Договору №Ф-3130, обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки державної або комунальної власності здійснюються з урахуванням їх цільового призначення та коефіцієнтів індексації, визначених законодавством, затвердженими Кабінетом Міністрів України формами, що заповнюються під час укладання або змін договору оренди чи продовження його дії.
Пунктом 11 Договору №Ф-3130 закріплено, що орендна плата вноситься у такі строки: для суб`єктів підприємницької діяльності - за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця. Орендодавець, відповідно п. 28 Договору, має право вимагати від орендаря, зокрема, своєчасного внесення орендної плати.
Пунктом 41 Договору №Ф– 3130 сторони погодили, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
Позивач стверджує, що за період користування земельною ділянкою з 01.08.2023 по 30.04.2025, відповідач не виконує умови Договору оренди землі, які стосуються оплати, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість перед позивачем, чим порушено норми чинного законодавства України та права орендодавця земельної ділянки - Львівської міської ради.
Факт наявності заборгованості у відповідача за Договором оренди землі підтверджується довідкою Управління адміністрування місцевих та залучених фінансів Департаменту фінансової політики Львівської міської ради про наявну заборгованість у Відповідача за період 01.08.2023 - 30.04.2025.
Управлінням адміністрування місцевих та залучення фінансів Департаменту фінансової політики Львівської міської ради здійснено розрахунок недоотриманих коштів міським бюджетом від орендної плати за землю за Договором оренди землі, який знаходиться в матеріалах справи. Згідно із вказаного розрахунку, заборгованість відповідача з орендної плати за користування землею за період 01.08.2023 - 30.04.2025 становить 1 843 999, 84 грн. та станом на момент подання позовної заяви не погашена. В матеріалах справи відсутні докази оплати вказаних коштів відповідачем.
Згідно п.9 Договору №Ф-3130, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 1 092 004,06 (один мільйон дев`яносто дві тисячі чотири гривні 06 копійок) гривень в рік, що становить 5,5 (п`ять цілих п`ять десятих) відсотків від нормативної грошової оцінки земельної ділянки та вноситься щомісячно рівними частинами на розрахунковий рахунок №33211812013005, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), МФО 899998. Отримувач: УК у Франківському районі м. Львова/Франківський/18010600, ЄДРПОУ-37965138; код класифікації доходів бюджету 18010600 для юридичних осіб до 30-го числа місяця наступного за звітним.
Відповідно до Листа від 12.01.2023 №6-28-0.222-323/2-23 «Про індексацію нормативної грошової оцінки земель за 2022 рік» Державної Служби України з питань геодезії, картографії та кадастру на виконання статті 289 Податкового кодексу України повідомляє, що за інформацією Державної служби статистики України, індекс споживчих цін за 2022 рік становить 126,6 %. Таким чином, змінився розмір орендної плати за землю відповідно до Договору оренди землі №Ф-3130 станом на період користування земельною ділянкою від 01 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року становить 242 735,00 грн.
Таким чином, відповідач повинен вносити щомісячно рівну частину річної орендної плати у розмірі 115 115,43 грн. до 30-го числа місяця наступного за звітним, за період користування земельною ділянкою 01.01.2023 - 31.12.2023.
Щодо розрахунків спірних сум (враховуючи встановлені строки оплати) договору оренди №Ф-3130 від 25.06.2019 у 2024 році.
З 2024 року діє нова технічна документація з нормативної грошової Львівської МТГ, затверджена ухвалою ЛМР №3426 від 06.07.2023 «Про затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земель у межах та за межами населеного пункту м. Львів Львівської міської територіальної громади Львівської області». В п.2. 2 ухвали встановлено, що нормативна грошова оцінка земель у межах та за межами населеного пункту м. Львів Львівської міської територіальної громади Львівської області, затверджена пунктом 1 цієї ухвали, вводиться удію з 01.01.2024. Згідно з витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.05.2024 № НВ-9940145212024 (копія додається), нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610136900:09:004:0007) становить 39 352 186,2 грн. станом на 2024 рік.
Таким чином, змінився розмір орендної плати за землю відповідно до Договору оренди землі №Ф-3130 від 25.06.2019 станом на період користування земельною ділянкою від 01.01.2024 по 31.12.2024 становить 180 364,19 грн.. Таким чином, відповідач повинен вносити щомісячно рівну частину річної орендної плати у розмірі 180 364,19 грн до 30-го числа місяця наступного за звітним, за період користування земельною ділянкою 01.01.2024 - 31.12.2024.
Щодо розрахунків спірних сум (враховуючи встановлені строки оплати) договору оренди №Ф-3130 від 25.06.2019 у 2025 році.
Згідно з витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.05.2024 № НВ-9940145212024 (копія додається), нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610136900:09:004:0007) становить 44056695,74 грн. станом на 2025 рік. Таким чином, відповідач повинен вносити щомісячно рівну частину річної орендної плати у розмірі 201 926,52 грн до 30-го числа місяця наступного за звітним за період користування земельною ділянкою 01.01.2025 - 31.12.2025.
Так, з вищевказаного розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом вбачається, що за договором оренди землі нараховано в якості суми орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 01.08.2023 - 30.04.2025, в загальному розмірі 1 843 999,84 грн. та станом на момент подання позовної заяви не погашена.
Отже, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за користування земельною ділянкою, кадастровий номер № 4610136900:09:004:0007, яка розташована у м. Львові на вул. Трускавецькій - вул. Академіка Я. Підстригана, площею 1,583 га за період з 01.08.2023 - 30.04.2025, яка складає 1 843 999,84 грн.
Відповідно до п. 14 Договору №Ф-3130 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, стягується пеня у розмірі розрахованому відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до п.14 Договору оренди землі № №Ф-3130 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, у 10 денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про оренду землі» - відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
У відповідності до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» - розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно частини 2 статті 792 Цивільного кодексу України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
У відповідності до частини 2 статті 509 Цивільного кодексу України, зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
У відповідності до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання договірних зобов`язань повинно здійснюватися відповідно до умов договору, загальних положень щодо виконання зобов`язань, визначених у главі 48 Цивільного кодексу України, та спеціальних правил стосовно виконання окремих видів договірних зобов`язань.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно статті 1 Закону України “Про оренду землі”, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 206 Земельного кодексу України передбачено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Згідно статті 13 Закону України “Про оренду землі”, договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 21 Закону України “Про оренду землі”, орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Згідно статті 15 Закону України “Про оренду землі” встановлено, що орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату є однією із істотних умов договору оренди.
Положення статті 24 Закону України “Про оренду землі” передбачає, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Як встановлено судами, на підставі договору оренди землі від 25.06.2019 № Ф-3130 за ТОВ «Укр-Євро-Сервіс» зареєстровано право оренди земельної ділянки кадастровий номер 4610136900:09:004:0007 площею 1,583 га у м. Львові. Відповідно до пунктів 1, 2 договору орендар прийняв зазначену земельну ділянку у строкове платне користування, а згідно з пунктом 11 Договору зобов`язався вносити орендну плату щомісячно у встановлені строки. При цьому пунктом 28 договору передбачено право орендодавця вимагати своєчасного внесення орендної плати. Отже, відповідач зобов`язаний належним чином виконувати умови договору щодо своєчасної та повної сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.
Окрім того судами встановлено, що у період, за який заявлено до стягнення заборгованість з орендної плати (з 01.08.2023 по 30.04.2025), змінювався розмір орендної плати за користування земельною ділянкою у зв`язку з індексацією нормативної грошової оцінки земель та введенням у дію нової нормативної грошової оцінки земель Львівської міської територіальної громади, а саме:
- у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 відповідач повинен щомісячно сплачувати орендну плату в розмірі 115 115,43 грн до 30-го числа місяця, наступного за звітним, з урахуванням індексації нормативної грошової оцінки земель відповідно до листа Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру від 12.01.2023 № 6-28-0.222-323/2-23;
- у період з 01.01.2024 по 31.12.2024 відповідач повинен був щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 180 364,19 грн до 30-го числа місяця, наступного за звітним, у зв`язку із введенням у дію з 01.01.2024 нової нормативної грошової оцінки земель Львівської міської територіальної громади, затвердженої ухвалою Львівської міської ради від 06.07.2023 № 3426, відповідно до якої нормативна грошова оцінка спірної земельної ділянки становила 39 352 186,20 грн;
- у період з 01.01.2025 по 31.12.2025 відповідач був зобов`язаний щомісячно сплачувати орендну плату у розмірі 201 926,52 грн до 30-го числа місяця, наступного за звітним, виходячи з нормативної грошової оцінки земельної ділянки у розмірі 44 056 695,74 грн, визначеної витягом із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.05.2024 № НВ-9940145212024.
З розрахунку недоотриманих коштів міським бюджетом, здійсненого Управлінням адміністрування місцевих та залучених фінансів Департаменту фінансової політики Львівської міської ради, вбачається, що за користування земельною ділянкою за період з 01.08.2023 по 30.04.2025 відповідачу нараховано орендну плату в загальному розмірі 1 843 999,84 грн.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів сплати відповідачем вказаної суми, у зв`язку з чим станом на момент звернення позивача до суду заборгованість залишалася непогашеною.
Враховуючи встановлені обставини справи та досліджені докази, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем правомірно нараховано орендну плату за Договором оренди землі № Ф-3130 від 25.06.2019 за користування земельною ділянкою кадастровий номер 4610136900:09:004:0007, розташованою у м. Львові на вул. Трускавецькій – вул. Академіка Я. Підстригана, площею 1,583 га, за період з 01.08.2023 по 30.04.2025 у розмірі 1 843 999,84 грн. Вказана сума заборгованості є обґрунтованою, підтверджується матеріалами справи та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував подані відповідачем податкові декларації з плати за землю за 2024 та 2025 роки, а Львівська міська рада безпідставно здійснила розрахунок орендної плати на підставі нової нормативної грошової оцінки земельної ділянки, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.
Так, відповідно до пунктів 9, 10 та 13 Договору оренди землі № Ф-3130 від 25.06.2019 розмір орендної плати становить 5,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, обчислюється з урахуванням індексації та підлягає перегляду у разі зміни нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Отже, зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є передбаченою договором підставою для зміни розміру орендної плати. 
При цьому матеріалами справи підтверджується, що з 01.01.2024 на території Львівської міської територіальної громади введено в дію нову нормативну грошову оцінку земель, затверджену ухвалою Львівської міської ради від 06.07.2023 № 3426. Розмір нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки за 2024 та 2025 роки підтверджується витягами з технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, які є належними та допустимими доказами у розумінні чинного законодавства. 
Водночас податкові декларації з плати за землю, на які посилається апелянт, містять відомості, самостійно визначені платником податку. Сам факт їх подання та прийняття контролюючим органом не свідчить про правильність зазначених у них показників, оскільки відповідно до пункту 49.8 статті 49 Податкового кодексу України під час прийняття податкової декларації контролюючий орган перевіряє лише наявність та достовірність заповнення обов`язкових реквізитів, тоді як інші показники, зазначені платником податків, до її прийняття перевірці не підлягають. 
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотною умовою договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення, перегляду та відповідальності за її несплату.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати. Аналогічний правовий висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 924/187/17, від 07.06.2018 у справі № 922/518/14, від 22.01.2019 у справі № 922/539/18.
Отже, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 03.12.2013 у справі № 3-34гс13 та від 20.08.2013 у справі № 3-21гс13 та підтримана Верховним Судом, зокрема у постанові від 26.05.2021 у справі № 540/544/18 (провадження № 61-13979св19).
Також у разі зміни розміру орендної плати у зв`язку зі зміною нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної чи комунальної власності належним способом захисту прав орендодавця є позовна вимога про стягнення орендної плати, не сплаченої орендарем, а не визнання укладеними додаткових угод до договору. На таких висновках наголосила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05.06.2024 у справі № 914/2848/22 (провадження № 12-66гс23).
Велика Палата Верховного Суду зауважила, що обов`язковість урахування нормативної грошової оцінки земельної ділянки державної та комунальної власності під час визначення розміру орендної плати встановлена законом (абзац другий частини першої статті 13 Закону України «Про оцінку земель»).
Нормативна грошова оцінка земель установлюється шляхом затвердження технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, що здійснюється відповідною сільською, селищною або міською радою. Зазначене імперативне регулювання унеможливлює встановлення нормативної грошової оцінки земельних ділянок договором, зокрема договором між органом місцевого самоврядування та орендарем.
Отже, з моменту початку застосування відповідно до пункту 271.2 статті 271 Податкового кодексу України нового розміру нормативної грошової оцінки земельних ділянок державної та комунальної власності автоматично змінюються права та обов`язки сторін договору оренди в частині розміру орендної плати, якщо вона визначена у відсотковому співвідношенні до нормативної грошової оцінки.
У таких правовідносинах відсутній обов`язок сторін вносити зміни до договору оренди шляхом укладення додаткової угоди, оскільки обов`язок сплачувати орендну плату відповідно до зміненої нормативної грошової оцінки земельної ділянки виникає в орендаря з моменту початку застосування такої нормативної грошової оцінки.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначив розмір заборгованості з орендної плати, виходячи з чинної нормативної грошової оцінки земельної ділянки, підтвердженої належними доказами, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині не спростовують правильності висновків місцевого господарського суду.
Окрім того, довід апеляційної скарги щодо сплати земельного податку та необхідності зменшення у зв`язку з цим суми стягнення спростовується положеннями абзацу першого пункту 288.1 статті 288 Податкового кодексу України, відповідно до якого підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди земельної ділянки, що має місце в цьому спорі.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Індекс інфляції – це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення складає місяць. Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць. 
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Нарахування інфляційних втрат здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Дана правова позиція викладена постановою Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.07.2019 у справі № 905/600/18. 
Апеляційний суд, перевіривши розрахунок інфляційних втрат, заявлених позивачем до стягнення, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що позивачем правильно визначено суму заборгованості, на яку здійснювалося нарахування інфляційних втрат, а також правильно визначено період їх нарахування за кожним простроченим платежем окремо за період з 01.08.2024 по 30.04.2025. Отже колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість нарахування інфляційних втрат у розмірі 99 863,21 грн та наявність правових підстав для їх стягнення з відповідача на користь позивача.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми. 
У зв`язку із простроченням орендарем грошового зобов`язання по сплаті орендної плати за земельну ділянку, позивачем нараховано відповідачу 3% річних від прострочених сум які підлягали сплаті за період з 01.08.2024 по 30.04.2025, що складає 19 788,85грн.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Cплата 3% річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом), так само як й інфляційні нарахування, не мають характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові.
Апеляційний суд, перевіривши розрахунок 3 % річних, заявлених позивачем до стягнення, погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що нарахування 3 % річних у розмірі 19 788,85 грн здійснено правильно, виходячи із суми заборгованості за Договором оренди землі №Ф-3130 від 25.06.2019 та з урахуванням періоду прострочення виконання грошового зобов`язання щодо кожного платежу окремо. Отже колегія суддів дійшла висновку про обґрунтованість заявленої до стягнення суми 3 % річних та наявність правових підстав для її стягнення з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення пені та штрафу.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до п. 14 Договору №Ф-3130 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим Договором, стягується пеня у розмірі розрахованому відповідно до Податкового кодексу України. 
Враховуючи, що орендар прострочив оплату з орендних платежів, орендодавець провів нарахування відповідачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплачених помісячно сум у загальному розмірі 23 311,22 грн. за період з 01.12.2024 по 30.04.2025. Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що така нарахована позивачем правильно. 
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить статті 61 Конституції України, оскільки згідно зі статтею 549 ЦК України пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до статті 230 ГК України - видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного суду у справах №917/194/18, №911/2813/17, № 910/6046/16, 923/760/16. 
Пунктом 14 договору оренди землі у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором у 10- денний строк сплачується штраф у розмірі 100 відсотків річної орендної плати, встановленої цим договором. Згідно з витягу із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок від 27.05.2024 № НВ-9940145212024 (копія додається), нормативно грошова оцінка земельної ділянки (кадастровий номер 4610136900:09:004:0007) становить 44 056 695,74 грн. станом на 2025 рік. Отже розмір річної орендної плати за врахуванням нової нормативної грошової оцінки становить 2 423 118,26грн.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується з висновком місцевого господарського суду, що позивачем правомірно нараховано відповідачу 2 423 118,26грн. штрафу.
Щодо наявності підстав для зменшення апеляційним судом розміру неустойки
Для того щоб неустойка не набула ознак каральної санкції діє правило частини третьої статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити.
У цих висновках суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної в постанові від 18.04.2023 у справі №199/3152/20 (Провадження № 14-224цс21) з посиланням на висновки в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18, (провадження № 12-79гс19) (пункт 8.24) та від 28.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц, (провадження № 14-623цс18) (пункт 85).
У визначенні підстав для зменшення розміру неустойки суд виходить з такого.
Так, положеннями статті 3 ЦК України регламентовано загальні засади цивільного законодавства, якими, згідно з пунктами 3, 6 частини першої цієї статті ЦК України, є свобода договору, справедливість, добросовісність та розумність.
Добросовісність є не тільки однією з основоположних засад цивільного законодавства, а також імперативним принципом щодо дій усіх учасників цивільних правовідносин (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Добросовісність - це відповідність дій учасників цивільних правовідносин певному стандарту поведінки, який характеризується чесністю, відкритістю, повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Тобто цивільний оборот ґрунтується на презумпції добросовісності та чесності учасників цивільних відносин, які вправі розраховувати саме на таку поведінку інших учасників, що відповідатиме зазначеним критеріям та уявленням про честь і совість.
Такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 у справі № 910/16579/20.
Отже, застосування неустойки має здійснюватися із дотриманням принципу розумності, добросовісності та справедливості.
А тому, в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності, може бути застосований також закріплений законодавцем в статті 3 ЦК України принцип можливості обмеження свободи договору (статті 6, 627 цього Кодексу) і як норма прямої дії, і як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18.
Таким чином, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі вичерпного переліку обставин як підстав для зменшення судом розміру неустойки (частина третя статті 551 ЦК України) господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 26.08.2021 у справі № 911/378/17 (911/2223/20).
З огляду на судову практику, у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки суди, зокрема, беруть до уваги ступінь виконання основного зобов`язання, поважність причин несвоєчасного виконання відповідачем зобов`язання, поведінку відповідача, яка свідчить про вжиття ним всіх можливих заходів до виконання зобов`язання (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 22.05.2019 у справі № 910/11733/18).
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним в судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
При цьому вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду (правова позиція Верховного Суду викладена в постанові від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18).
Поряд з викладеним суд зазначає, що у вирішенні судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частина третя статті 551 ЦК України) , так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Крім цього категорії "значно" та "надмірно", які використовуються в статті 551 ЦК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку, з урахуванням того, що правила наведених статей направлені на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником (висновок сформульований в постанові Верховного Суду від 14.07.2021 у справі № 916/878/20).
Суд зауважує, що зменшення судом неустойки до певного розміру відбувається із визначенням її у конкретній грошовій сумі, що підлягає стягненню, тоді як переведення зменшуваного розміру неустойки у частки, а відповідно і апелювання у спорах про зменшення розміру неустойки такими категоріями, як частка або процент, на який зменшується неустойка, не відображає об`єктивний стан сукупності обставин, які є предметом судового дослідження при вирішенні питання про зменшення неустойки.
При цьому слід звернути увагу, що законодавець надає суду право зменшувати розмір неустойки, а не звільняти боржника від її сплати. Поряд з цим сукупність обставин у конкретних правовідносинах (формальні ознаки прострочення боржника, порушення зобов`язання з вини кредитора - стаття 616 ЦК України, тощо) можуть вказувати на несправедливість стягнення з боржника неустойки в будь-якому істотному розмірі. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду. 
Як встановлено судом, згідно договору оренди землі від 25.06.2019, земельна ділянка площею 1,5830 га (кадастровий номер 4610136900:09:004:0007, цільове призначення 02.03 для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку), що знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Трускавецька вул. Академіка Я. Підстригача, надана позивачем в оренду відповідачу з метою будівництва багатоквартирних житлових будинків.
Відповідно до наданої позивачем інформації, ТОВ «Укр-Євро-Сервіс», станом на дату виникнення боргу, повністю завершено будівництво усіх багатоквартирних житлових будівників (1, 2, 3, 4, 5 черги будівництва) на вищевказаній земельній ділянці, що підтверджується відповідними наданими позивачем сертифікатами про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів. Однак, на даний час відповідачем на частині орендованої земельної ділянки здійснюється будівництво паркінгу, що підтверджується відповідним дозволом на виконання будівельних робіт.
Отже, станом на дату звернення позивача з даним позовом, відповідач використовує лише частину земельної ділянку для завершення будівництва паркінгу. Інша частина земельної ділянки зайнята збудованими багатоквартирними житловими будівниками, які перебувають на балансі управляючої компанії та відповідно, фактичне користування землею здійснює відповідна управляюча компанія та мешканці будинку.
Окрім цього, з наданої відповідачем інформації, через зниження надходжень на 80,74%, ТОВ «Укр-Євро-Сервіс», не змогло виконувати у 2022-2023 роках в обсязі, передбаченому договірними документами фінансування будівництва об`єктів нерухомості, сплати податків та орендної плати, обслуговувати взяті кредитні зобов`язання. 
Суд взявши до уваги:
- ступінь виконання основного зобов`язання;
- наявність обставин, що свідчать про відсутність в діях відповідача прямого умислу у порушенні зобов`язання;
- відсутність в матеріалах справи доказів понесення позивачем прямих збитків пов`язаних з несвоєчасним виконанням відповідачем зобов`язання за договором;
- відсутність в матеріалах справи доказів, що свідчили б про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання позивачу збитків в результаті дій відповідача;
- стягнення пені, штрафу не є основним доходом Львівської міської ради і не може безпосередньо впливати на її господарську діяльність;
- пеня та штраф є лише санкціями за невиконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому при зменшенні їх розміру позивач не несе значного негативного наслідку в своєму фінансовому становищі з урахуванням задоволення позовних вимог про стягнення компенсаційних втрат.
Враховуючи вищенаведене суд вважає, що покладення на відповідача значних сум неустойки, є надмірним зобов`язанням, що покладається на боржника порівняно з основною сумою заборгованості та стягнення таких сум може призвести до порушення питання про визнання відповідача неплатоспроможним та визнання його банкрутом, що не сприятиме належному виконанню зобов`язань відповідача, як боржника перед іншими кредиторами. При цьому суд, приймаючи до уваги те, що несплата орендної плати не завдала значних збитків позивачу внаслідок допущеного відповідачем протермінування, вважає за можливе скористатись своїм правом та зменшити розмір заявленої до стягнення неустойки. Отже суд вважає за можливе зменшити розмір штрафу з 2 423 118,26 грн до 242 311,83 грн, а розмір пені — з 23 311,22 грн до 2 331,12 грн.
Таке зменшення розміру неустойки суд вважає оптимальним балансом інтересів сторін у спорі та запобігатиме настанню негативних наслідків для сторін, оскільки неустойка - це фінансова санкція, спрямована на спонукання сторони, винної у порушенні зобов`язання до його виконання, а не засіб безпідставного збагачення.
Суд враховує, що у даному випадку неустойка є лише санкціями за неналежне виконання зобов`язання, а не основним боргом, а тому формувати на цих платежах свої доходи та видатки позивач не може. Тому, при зменшенні розміру пені та штрафу позивач не несе негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
Аналогічна правова позиція суду знайшла своє відображення у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 703/1181/16-ц, від 20.03.2019 у справі № 761/26293/16-ц, постановах Верховного Суду від 20.06.2019 у справі № 916/2283/18, від 12.06.2019 у справі №904/4085/18 та у справах №№ 924/1089/17, 903/827/17, 925/1587/17.
Апеляційний суд зазначає, що доводи апеляційної скарги щодо неправильного обрахунку розміру орендної плати та відповідно інфляційних втрат та 3% річних не знайшли свого підтвердження, оскільки спростовуються дослідженими матеріалами справи, встановленими судами першої та апеляційної інстанцій обставинами, а також правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції. Натомість заперечення позивача, викладені у відзиві на апеляційну скаргу в цій частині, узгоджуються з фактичними обставинами справи та підтверджуються належними і допустимими доказами.
Водночас суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги стосовно наявності підстав для зменшення неустойки.
З урахуванням викладеного, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25 підлягає частковому скасуванню в частині розміру стягнення неустойки (штрафу та пені).
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги містять підстави для часткового скасування рішення суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25 підлягає частковому скасуванню.
Апелянтом обґрунтовано наявність підстав для зменшення пені та штрафу. 
Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Дана норма кореспондується зі ст. 46 ГПК України, в якій закріплено, що сторони користуються рівними процесуальними правами.
Згідно зі ст. ст. 73,74,77 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною 1 ст. 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безсторонньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 276 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції виходить з того, що Європейським судом з прав людини у рішенні Суду у справі «Трофимчук проти України» № 4241/03 від 28.10.2010 зазначено, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід сторін.
Судові витрати.
Суд звертає увагу скаржника, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки покладається на відповідача повністю, без урахування зменшення неустойки, оскільки таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосуванням судом свого права на таке зменшення, передбаченого законодавством. Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 19.12.2024 у справі № 922/1248/24, від 03.04.2018 у справі № 902/339/16, від 10.03.2021 у справі № 904/5702/19, від 14.06.2022 у справі № 905/2135/19, від 29.04.2025 у справі № 911/3065/23.
Тобто, при розподілі судового збору в такому випадку враховується, що судовий збір у разі зменшення судом розміру неустойки на підставі частини третьої статті 551 ЦК України покладається на відповідача повністю, оскільки, таке зменшення не є наслідком необґрунтованості позовних вимог в цій частині, а є виключно застосування судом свого права на таке зменшення, передбаченого наведеними нормами.
У даній справі суд апеляційної інстанції дійшов до висновку про зменшення розміру пені та штрафу. При цьому, таке зменшення розміру пені та штрафу не було наслідком необґрунтованості позовних вимог, а стало результатом застосування судом своїх дискреційних повноважень, передбачених положеннями частини третьої статті 551 ЦК України.
Керуючись ст.ст. 86, 129, 236, 254, 269, 270, 275, 276, 281, 282 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Укр-Євро-Сервіс” б/н від 13.10.2025 - задоволити частково.
Рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25 щодо стягнення неустойки (штрафу та пені) частково скасувати. 
Прийняти нове рішення. 
Позов задоволити частково.
Пункт 2 рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 викласти в наступній редакції: «Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Укр-Євро-Сервіс» (79019, м. Львів, вул. Липинського, 36, код ЄДРПОУ 39318644) на користь Львівської міської ради (79006, м. Львів, площа Ринок, 1, код ЄДРПОУ 04055896) 1 843 999,84грн. боргу за оренду земельної ділянки, 99 863,21грн. інфляційних втрат, 242 311,83 грн. штрафу, 2 331,12 грн. пені, 19 788,85грн. 3% річних».
В решті рішення Господарського суду Львівської області від 11.09.2025 у справі №914/1744/25 - залишити без змін. 
Судовий збір за подання апеляційної скарги залишити за апелянтом.
Місцевому господарському суду видати відповідні накази.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок та строки оскарження постанов апеляційного господарського суду до касаційної інстанції визначені ст. 287-289 ГПК України.
Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено і підписано 05.06.2026.

Головуючий суддя Бойко С.М.

Судді Бонк Т.Б.

Якімець Г.Г.