ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/14168/23 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Бенедисюка І.М. (головуючий), Власова Ю. Л., Малашенкової Т. М.,

за участю секретаря судового засідання Росущан К. О.,
представників учасників справи:
позивача - Тележинський М. М. (адвокат), Поночовна А. М. (адвокат),
відповідача- Чернюшок М. І. (самопредставництво),

розглянув у відкритому судовому засіданні 
касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна"
на рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та
постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна"
до Антимонопольного комітету України
про визнання недійсним рішення.

ВСТАНОВИВ:
1. Короткий зміст позовних вимог
1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна" (далі - ТОВ "Сокар Енерджі Україна", Товариство, позивач, скаржник) звернулося до суду з позовом до Антимонопольного комітету України (далі -АМК, Комітет, відповідач) про визнання недійсним рішення Тимчасової адміністративної колегії АМК від 26.07.2023 № 27-р/тк "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі - Рішення АМК) у справі №128-26.13/66-22.

1.2. Позовні вимоги мотивовано тим, що Комітет прийняв рішення при неповному з`ясуванні обставин справи, які мають значення для справи, при недоведеності обставин та недоведеності вини позивача у вчиненні порушення, які визнано встановленими, при невідповідності висновків, викладених у рішенні, обставинам справи, оскільки, як стверджує позивач, вимогу від 02.09.2022 № 128-21.1/09-1676е про надання інформації не отримував, а дізнався про її направлення Комітетом лише після отримання вимоги від 14.10.2022 №28-21.1/09-2451е, на яку вчасно надав відповідь.

2. Короткий зміст рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції
2.1. Справа розглядалася господарськими судами неодноразово.

2.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 (суддя Мандриченко О. В.) у справі № 910/14168/23 у задоволенні позову відмовлено.

2.3. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 18.06.2024 у цій справі апеляційну скаргу Товариства задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

2.4. Постановою Верховного Суду від 17.09.2024 касаційну скаргу Комітету задоволено частково, постанову суду апеляційної інстанції скасовано, а справу № 910/14168/23 передано на новий розгляд до Північного апеляційного господарського суду.

2.5. За результатами нового розгляду Північний апеляційний господарський суд постановою від 10.02.2026 (колегія суддів: Кравчук Г. М., Коробенко Г. П., Хрипун О. О.) рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 у цій справі залишив без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги
3.1. У касаційній скарзі Товариство, із посиланням на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд касаційної інстанції скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі № 910/14168/23; ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

4. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
4.1. Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
4.1.1. Касаційна скарга ТОВ "Сокар Енерджі Україна" подана на підставі пунктів 1, 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

4.1.2. На обґрунтування підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України Товариство зазначає, що суди першої та апеляційної інстанції у вирішенні цього спору неправильно застосували положення статей 74-76, 77 - 79, 86 ГПК України без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 05.06.2020 у справі № 920/528/19 та від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 - щодо оцінки доказів та обставин справи, застосування стандарту доказування.

4.1.3. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, поклав на позивача надмірний тягар доказування та за відсутності належно встановлених обставин, що мають визначальне значення для висновку про наявність складу порушення. На переконання скаржника, суд апеляційної інстанції, не усунувши суперечностей у доказах, визнав обставину доведеною лише з підстав того, що поданими позивачем доказами "зазначених обставин не спростовано та іншого не доведено". Тобто, суд роблячи такий висновок фактично переклав процесуальний обов`язок доказування з відповідача, який стверджував про належне вручення Вимоги 1, на позивача, який фактично змушений спростовувати декілька взаємовиключних версій вручення цього поштового відправлення. При цьому суд залишив поза увагою, що такі взаємовиключні версії щодо вручення виходили від одного й того самого джерела - АТ "Укрпошта".

4.1.4. Отже, суд апеляційної інстанції, не встановив належним чином ані способу вручення Вимоги 1, ані дати її вручення, ані особи, яка фактично отримала поштове відправлення, натомість поклав на позивача обов`язок спростувати суперечливі й неперевірені відомості. Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції допустив порушення процесуальних норм.

4.1.5. На обґрунтування підстави, передбаченої пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України позивач вказує на необхідність формування висновку Верховного Суду щодо питання комплексного застосування статті 59 Закону №2210, статей 73, 76-79, 86 ГПК України, а також Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270. Зокрема, "в частині оцінки належності, допустимості, достовірності та вірогідності доказів вручення вимоги АМК, якщо факт вручення вимоги обґрунтовується взаємовиключними офіційними відповідями одного й того самого оператора поштового зв`язку, а первинні документи цього оператора на момент нового розгляду справи вже відсутні через сплив строків їх зберігання, з урахуванням того, що особа, якій нібито вручено відповідну вимогу, взагалі заперечує факт її отримання".

4.1.6. На переконання скаржника, у цій справі суди попередніх інстанцій визнали доведеним факт належного повідомлення ТОВ "Сокар Енерджі Україна" про Вимогу 1 та, відповідно, правомірність висновку відповідача про неподання інформації у встановлений строк, поклавши в основу судових рішень листи АТ "Укрпошта" від 02.11.2022 № 103.003.-6734-22, від 24.02.2023 № 103.003.-1303-23, від 05.04.2023 № 103.003.-2670-23 та копію аркуша книги форми 8.

4.1.7. Проте суди залишили поза увагою, що у матеріалах справи міститься інший офіційний лист того ж оператора поштового зв`язку від 27.01.2023 за № 01.12.011-Т2022122610465-В, у якому викладено іншу версію вручення поштового відправлення, а саме - доставка до абонентської скриньки, а не особисте вручення ОСОБА_1 . При цьому також не врахували, що сама ОСОБА_1 заперечує факт отримання нею Вимоги 1. Суди також не надали оцінки поданим позивачем доказам, зокрема, що позивач у спірний період призупинив трудовий договір із ОСОБА_1 .

4.1.8. Поряд із тим, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, видача поштового відправлення одержувачу здійснюється відділенням поштового зв`язку виключно за умови пред`явлення документів, що посвідчують особу. Однак, суди не взяли до уваги та не надали належної оцінки тому, що ОСОБА_1 08 та 09 вересня 2022 року не виконувала свої функціональні обов`язки і взагалі була відсутня на робочому місці. Наведене, на думку позивача, свідчить, що інформація зазначена у рекомендованому листі № 0303514866450 не може вважатися достовірною та такою, яка встановлює факт отримання позивачем Вимоги 1.

4.1.9. Скаржник вважає, що суд апеляційної інстанції не виконав вказівки Верховного Суду, які викладені у постанові від 17.09.2024 у цій справі та не дослідив, зокрема: чи було повідомлено позивача про необхідність надання відомостей; у який саме спосіб відбулося таке повідомлення та з яких причин відповідні відомості не було надано. Позивач вважає, що суд апеляційної інстанції у оскаржуваній постанові, навів відповідні висновки касаційної інстанції, однак фактично не здійснив аналізу вказівок Верховного Суду та не перевірив, чи виключає сукупність доказів можливість існування інших обставин щодо способу вручення, дати вручення та особи, яка фактично отримала поштове відправлення, як і не дослідив належним чином, чи дійсно мало місце особисте вручення Вимоги 1 ОСОБА_1 . Тобто, безсумнівно не встановив, що позивач був належним чином повідомлений про обов`язок надати інформацію у визначений Комітетом строк. Натомість суд апеляційної інстанції надав перевагу окремим доказам, на які посилався АМК та виходив із загальних міркувань про обов`язок суб`єкта господарювання забезпечити отримання кореспонденції за місцезнаходженням.

4.1.10. На переконання скаржника, такий підхід застосований судом апеляційної інстанції не відповідає вказівкам Верховного Суду, оскільки у цій справі не є ключовим питання організації документообігу чи ризиків поштової доставки, а ключовим є саме встановлення належного, індивідуалізованого та достовірного факту отримання Вимоги 1.

4.2. Доводи інших учасників справи 
4.2.1. АМК у відзиві на касаційну скаргу зазначає про те, що оскаржувані судові рішення ухвалені на підставі встановлених фактичних обставин справи, з правильним застосуванням норм матеріального і процесуального права. Просить оскаржувану постанову апеляційного господарського суду та рішення суду першої інстанції зі справи залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

5. СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
5.1. Судом першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, встановлено, що за результатами розгляду справи №128-26.13/66-22 Тимчасова адміністративна колегія АМК прийняла рішення 26.07.2023 № 27-р/тк, яким визнала, що позивач вчинив порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" (далі - Закон № 2210), у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника голови Комітету - державного уповноваженого від 02.09.2022 № 128-21.1/09-167е у встановлений ним строк до 19.09.2022, оскільки, датою вручення вимоги є 08.09.2022, останнім днем надання інформаціє на вимогу є 18.09.2022 (який, є вихідним днем).

5.2. У Рішенні АМК на обґрунтування одержання уповноваженим представником позивача на підставі довіреності - Трохимець Є. А. 08.09.2022 вимоги від 02.09.2022 № 128-21.1/09-167е (далі - Вимога 1) відповідач посилається на листи-відповіді Акціонерного товариства "Укрпошта" (далі - АТ "Укрпошта") від 02.11.2022 № 103.003.-6734-22 (вх. Комітету № 8-09/698-кі від 03.11.2022), від 24.02.2023 № 103.003.-1303-23 (вх. Комітету № 8-09/3950 від 24.02.2023) та від 05.04.2023 № 103.003-2670-23 (вх. Комітету № 8-09/5488 від 05.04.2023), які містять інформацію та підтверджувальні документи.

5.3. За порушення, вказане в пункті 1 резолютивної частини Рішення АМК на позивача накладений штраф у розмірі 2 035 463 грн.

5.4. Позивач звертаючися до суду із позовом зазначає, що Вимогу 1 він не отримував, а про її наявність дізнався лише з отриманої ним 21.10.2022 за вх. №162 вимоги АМК від 14.10.2022 №128-21.1/09-2451е (далі - Вимога 2), у якій Комітет повідомляв позивача про те, що 06.09.2022 на його адресу направлено Вимогу 1, яка отримана уповноваженим представником позивача 09.09.2022, проте, залишена позивачем без відповіді. З огляду на що відповідач у Вимозі 2 просив позивача протягом 10 днів з дня отримання цієї вимоги надати Комітету інформацію, пояснення та копії документів. Зокрема: 1. Пояснення щодо підстав ненадання відповіді на вимогу-1 Комітету; 2. Дані щодо обсягів та вартості залишків позивача високооктанових бензинів та дизельного палива поденно у період з 01.01.2022 до 01.08.2022.

5.5. Клопотанням від 25.10.2022 № 241 позивач просив АМК:
- продовжити строк надання відповіді на Вимогу 2, зокрема, в частині пояснень щодо підстав ненадання відповіді на вимогу Комітету від 02.09.2022 № 128-21.1/09-1676е (Вимога 1) до 25.11.2022 включно;
- надіслати позивачу копію рекомендованого повідомлення про вручення адресату поштового відправлення (із зазначенням трек-коду) з Вимогою 1 (від 02.09.2022 № 128-21.1/09-1676е) із відміткою про його отримання.

5.6. Крім того, позивач повідомив АМК про те, що відповідь на Вимогу 2 у частині пунктів 2-5 буде надано у встановлений Комітетом строк.

5.7. Листом від 31.10.2022 № 245 позивач на Вимогу 2 надав Комітету запитувану інформацію з другого по п`яте питання.

5.8. АМК листом від 31.10.2022 № 128-21.1/09-2762е погодив позивачу продовження строку на надання інформації на пункт 1 Вимоги 2 до 25.11.2022 (включно). До листа Комітет додав позивачу копію поштового відправлення № 0303514866450. Лист Комітету від 31.10.2022 № 128-21.1/09-2762е отриманий позивачем 04.11.2022 за вх.№ 182.

5.9. Щодо обставин отримання позивачем Вимоги 1 судами встановлено, зокрема, що у копії поштового відправлення № 0303514866450 міститься позначка про отримання "9.9 уповнов. Трохимець".

5.10. Крім того, суди встановили, що АМК звернувся до АТ "Укрпошта" із вимогою від 31.10.2022 № 128-21.1/09-2783е про надання інформації.

5.11. На цю вимогу АТ "Укрпошта" листом від 02.11.2022 № 103.003.-5734-22 надало відповідачу інформацію, з якої вбачається, що: уповноваженою на одержання пошти, що надходить на адресу позивача за період з 14.12.2021 та на поточну дату є особи, прізвища яких вказані у листі. Доставка з відділенням поштового зв`язку № 54 погоджена із позивачем на підставі заяви про доставку (вручення) відправлення та періодичних друкованих видань від 14.12.2021 за № 501. До відповіді АТ "Укрпошта" додало копію окремого аркуша ф. 8 від 08.09.2022 на вручення рекомендованого листа № 0303514866450 із підписом ОСОБА_1 .

5.12. Суди встановили, що позивач листом від 25.11.2022 № 259 надав відповідачу пояснення з приводу неотримання Вимоги 1, у яких зазначив, що на підставі домовленостей та заяви від 14.12.2021 № 501 відділенням 01054 АТ "Укрпошта" здійснюється доставлення відправлень / кореспонденції за адресою місцезнаходження позивача (вул. Б. Хмельницького, 52-А, м. Київ, 01054). До вказаної заяви додавалася довіреність на отримання поштової кореспонденції із зазначенням переліку уповноважених представників та наведенням підписів таких осіб. При цьому, ОСОБА_1 працює у позивача на посаді діловода Департаменту документального забезпечення, проте, така особа не отримувала поштове відправлення № 0303514866450, оскільки, наказом від 31.05.2022 № 67/к/тр її трудовий договір з позивачем призупинено з 01.06.2022 у зв`язку із військовою агресією рф проти України. Згідно з наказом від 01.09.2022 № 123/к/тр  ОСОБА_1 приступила до виконання своїх посадових обов`язків лише 12.09.2022. Крім того, позивач звернув увагу відповідача щодо невідповідності підпису ОСОБА_1 підпису, який міститься у поштовому повідомленні. Також, позивач надав відповідачу пояснення ОСОБА_1 від 21.10.2022 у яких остання зазначає про неотримання нею поштового відправлення № 0303514866450.

5.13. За Розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 17.11.2022 № 09/229-р розпочато розгляд справи № 128-26.13/66-22 про порушення законодавства про захист економічної конкуренції за ознаками вчинення позивачем порушення, передбаченого пунктом 13 статті 50 Закону № 2210 у вигляді неподання інформації Комітету на вимогу заступника Голови АМК - державного уповноваженого від 02.09.2022 № 128-21.1/09-1676е (Вимога 1) у встановлений ним строк.

5.14. У розгляді справи № 128-26.13/66-22 Комітет звернувся до АТ "Укрпошта" із вимогою від 22.02.2023 № 128-/09-4341е щодо надання інформації стосовно розбіжності у датах вручення поштового відправлення № 0303514866450 та фактичної дати отримання вказаного поштового відправлення.

5.15. Листом від 24.02.2023 № 103.003-1303-23 АТ "Укрпошта" повідомило Комітет про те, що датою вручення поштового відправлення № 0303514866450 є 08.09.2022, тоді як зазначення у самому поштового повідомленні № 0303514866450 дати 09.09.2022 є помилковим. Прізвище Трохимець у рекомендованому повідомленні № 0303514866450 було зазначено самим працівником поштового відділення № 54, м. Київ, що відповідає пункту 106 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270 (зі змінами).

5.16. Листом-вимогою від 30.03.2023 за № 128-21.1/09-4515е АМК просив АТ "Укрпошта" надати протягом 7 календарних днів з дати отримання цієї вимоги вичерпні пояснення, однозначну інформацію з посиланням на норми чинного законодавства та копії, підтверджуючі таку інформацію, документів:
1. Пояснення наявності розбіжностей порядку вручення рекомендованого поштового відправлення № 0303514866450, викладеного у листі АТ "Укрпошта" від 24.02.2023 №103.003.-1303-23 у відповідь на пункти 1, 2 вимоги від 22.02.2023 № 128-/09-4341е;
2. Яким чином відбулося вручення рекомендованого поштового відправлення № 0303514866450: з використанням абонентської поштової скриньки чи особисто уповноваженій адресатом особі;
3. Яка особа (ПІБ, посада, місце роботи) була безпосереднім отримувачем вимоги рекомендованого поштового відправлення № 0303514866450, у разі вручення уповноваженій особі адресата.

5.17. АТ "Укрпошта" Листом від 05.04.2023 № 103.003-2670-23 повідомило АМК про те, що:
-дата вручення рекомендованого листа № 0303514866450 є 08.09.2022, дата вручення 09.09.2022 замість 08.09.2022 зазначена помилково;
-при оформленні повідомлення про вручення ф. 119 дата вручення вищезазначеного листа 09.09.2022, листоношою відділення поштового зв`язку № 54 м. Києва зазначена помилково;
- розбіжність в датах вручення листа, вручення рекомендованого листа (ф. 119) та у окремому аркуші на вручення рекомендованого листа (ф. 8), виникла через технічну помилку, допущену під час заповнення повідомлення про вручення, працівником відділення поштового зв`язку №54 м. Київ;
- нажаль, під час ручного оброблення пошти, існує похибка помилок, викликана людським фактором при виконанні технологічних процесів у ручному режимі;
- з метою упередження подібних випадків у подальшій роботі, з листоношою ВПЗ № 54 м. Київ, проведено додаткове навчання;
- щодо пункту 2 вимоги повідомлено, що рекомендований лист № 0303514866450 вручений особисто, уповноваженій особі Товариства;
- щодо пункту 3 вимоги зазначено, що рекомендований лист № 0303514866450 одержаний уповноваженою Товариством - Трохимець Є. А. під підпис на підставі довіреності.

5.18. Судами також встановлено, що позивач також звертався до відділення поштового зв`язку № 54 м. Київ Київської міської дирекції АТ "Укрпошта" із листом від 23.12.2022 № 266 щодо надання пояснень стосовно вручення поштового відправлення №0303514866450 та проведення службової перевірки щодо фактичних обставин такого вручення, запитуючи таку інформацію:
1. Ким із працівників відділення 01054 АТ "Укрпошта" і коли здійснювалася доставка поштового відправлення за трек-номером 0303514866450;
2. Чи відбувалася фактична передача поштового відправлення за трек-номером 0303514866450 представнику Товариства де і кому саме;
3. Ким проставлена відмітка про отримання в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення за трек-номером 0303514866450 перед його направленням відправнику - АМК.

5.19. У відповідь на звернення позивача АТ "Укрпошта" в особі Київської міської дирекції в філії надала позивачу на його звернення відповідь від 27.01.2023 за № 01.12.011-Т-2022122610465-В такого змісту: "рекомендований лист № 0303514866450 був прийнятий до пересилання відділенням поштового зв`язку (далі ВПЗ) Київ 03035 06.09.2022. За повідомленням керівника ВПЗ Київ 01054 зазначений лист надійшов до відділення поштового зв`язку 08.09.2022 та 10.09.2022 був доставлений листоношою адресату ТОВ "Сокар Енерджі Україна". Згідно заяви на доставку пошти вкладений до абонентської скриньки ТОВ "Сокар Енерджі Україна", про що в телефонному режимі було повідомлено уповноваженого представника Кривоніс Н. П. При формуванні бланку повідомлення про вручення поштового відправлення помилково внесено прізвище уповноваженого представника Трохимець Є., так як раніше кореспонденцію адресовану ТОВ "Сокар Енерджі Україна" отримувала саме уповноважений представник Трохимець Є.".

5.20. Суд апеляційної інстанції також встановив, що: 
- 10.12.2020 АТ "Укрпошта" в особі заступника директора філії з розвитку мережі Київська міська дирекція АТ "Укрпошта" Трохимець Артура Миколайовича, що діє на підставі довіреності (виконавець) та Товариством, в особі Смольського Костянтина Валерійовича, що діє на підставі довіреності (замовник) укладено договір №111.11.1.2.-3236 про надання послуг з пересилання відправлення "Укрпошта Стандарт" та "Укрпошта Експрес" (далі - Договір), за умовами якого виконавець зобов`язався на період дії Договору, надати замовнику за повну попередню оплату зазначені в пунктах 1.1.1-1.1.2 що згідно з Державним класифікатором продукції та Послуг мають наступні коди ДКПП 016:2010:53.10, 016:2010-82.19, а замовник - прийняти та оплатити надані послуги. Виконавець, в порядку та на умовах, визначених Договором через відділення поштового зв`язку Київ - 1 (далі - ВПЗ Київ -1) надає замовнику послуги з пересилання відправлень "Укрпошта Стандарт" та відправлень "Укрпошта Експрес" (далі - відправлення) далі разом - послуги, кожна окремо - послуга (код послуги: ДКПП 016:2010:53.10). Виконавець надає замовнику послуги з формування списків за формою 103 та пов`язані з ними послуги (код послуги 016:2010-82.19);
- на підставі заяви позивача від 14.12.2021 № 501 здійснення доставки (вручення) відправлень, періодичних друкованих видань до робочого місця (департамент документального забезпечення) за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 52-А, м. Київ, 01054 або до абонентської поштової скриньки Socar, що встановлена на першому поверсі приміщення проводиться відділенням поштового зв`язку Київ - 54;
- відповідно до довіреності від 14.12.2021 уповноваженими особами позивача на отримання рекомендованих поштових відправлень (внутрішні і міжнародні рекомендовані картки, листи/бандеролі), рекомендованих повідомлень про вручення поштових відправлень, відділення: "Укрпошта Стандарт", "Укрпошта Експрес", "Smart Box"; міжнародних посилок, дрібних пакетів; електронних повідомлень є ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , із зазначенням зразків їх підписів;
- наказом позивача від 31.05.2022 № 67/к/тр "Про призупинення дії трудового договору" у зв`язку із військовою агресією рф проти України, що виключає можливість забезпечення (надання) підприємством та виконання працівником роботи через зменшення об`ємів робіт та часткове зупинення виробництва, призупинено дію трудового договору з ОСОБА_1 , діловодом Департаменту документального забезпечення, з 01.06.2022 до відновлення можливості підприємства забезпечувати (надавати) і виконання працівником роботи, але не пізніше дня припинення або скасування воєнного стану без виплати заробітної плати та компенсаційних витрат, підстава заява ОСОБА_5 від 27.05.2022, наказ від 25.05.2022 № 21;
- наказом позивача від 01.09.2022 № 123/к/тр "Про поновлення дії та умов призупиненого трудового договору" у зв`язку з відновленням можливості надання та виконання роботи ОСОБА_1 , діловоду Департаменту документального забезпечення, за її згодою, з 12.09.2022 поновити дію трудового договору з режимом роботи на умовах неповного робочого дня;
- у матеріалах даної справи наявна копія письмових пояснень ОСОБА_1 від 21.10.2022, з яких вбачається, що вказана особа 09.09.2022 не була у приміщенні офісу Товариства та не приймала будь-якої поштової кореспонденції і не розписувалась за її отримання у зв`язку із призупиненням трудового договору, підпис "Трохимець" та дата " 9.9" на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення 0303514866450 нею не проставлявся і їй не відомо ким це зроблено;
- крім того, у матеріалах справи наявна копія пояснень ОСОБА_6 (діловода Департаменту документального забезпечення Товариства) від 07.02.2023 щодо поштового відправлення за № 0303514866450, з яких вбачається, що ОСОБА_3 в період з 09.09.2022 до 27.09.2022 знаходилась на лікарняному у зв`язку із хворобою Covid - 19, у зазначений період остання не перебувала в приміщенні офісу Товариства та не отримувала жодного телефонного дзвінка від працівників АТ "Укрпошта" з повідомленням про доставку будь-яких поштових відправлень; листок непрацездатності за № 5055564-2009705605-1 відкрито 09.09.2022;
- також, у матеріалах справи наявна копія пояснювальної записки ОСОБА_6 (діловода Департаменту документального забезпечення Товариства) від 08.08.2023 про те, що протягом серпня 2022 року нею були отримані листи від Комітету, адресовані Товариству, а саме:
• вимога "Про надання інформації" (від 02.08.2022 вих.№ 128-21.1/09-1213е), зареєстрований у Товаристві від 05.08.2022 вх.№ 116;
• вимога "Про надання інформації" (від 02.08.2022 вих.№ 128-12.1/09-1190е), зареєстрований у позивача від 05.08.2022 вх.№ 117;
• вимога "Про надання інформації" (від 16.08.2022 вих.№ 128-12.1/09-1376е), зареєстрований у Товаристві від 22.08.2022 вх.№126. Про отримання вищезазначених листів ОСОБА_3 не залишала свій підпис у рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень. Також їй не відомо чиє прізвище було вписано листоношою в такі рекомендовані повідомлення;
- наказом Товариства від 24.08.2022 № 121/к/рт про припинення трудового договору ОСОБА_2 звільнено 31.08.2022 з посади Керівника Департаменту документального забезпечення;
- наказом позивача від 05.09.2022 № 125/к/рт про припинення трудового договору ОСОБА_4 звільнено 08.09.2022 з посади Архіваріуса Департаменту документального забезпечення.

5.21. Позивач 22.05.2023 отримав від Комітету попередній висновок у справі № 128-26.13/66-22 та надання інформації.

5.22. Товариство 24.05.2023 звернулося до АМК із листом № 86 про ознайомлення із матеріалами справи № 128-26.13/22-66.

5.23. Позивач також надав Комітету заперечення від 01.06.2023 № 95 стосовно попередніх висновків у справі № 128-26.13/22-66 із проханням призначити почеркознавчу експертизу щодо встановлення належності підпису проставленого в журналі ф. 8 (аркуш з якого надісланий АТ "Укрпошта" листом від 24.02.2023 № 103.003.-1303-23) уповноваженим представником позивача Трохимець Євгенією Анатоліївною та долучення копії листа Київської міської дирекції АТ "Укрпошта" від 27.01.2023 № 01.12.011-Т-2022122610465-В, пояснень Кривонос Наталії від 07.02.2023, та не застосовувати до позивача штрафні санкції.

5.24. Листом від 20.07.2023 № 128-26.13/09-8478е АМК повідомив позивача про засідання 26.07.2023 в 15:00 тимчасової комісії адміністративної колегії АМК з питання прийняття рішення у справі № 128-26.13/66-22, розпочатої розпорядженням державного уповноваженого Комітету від 17.11.2022 № 09/229-р.

5.25. Крім того, на виконання вказівок Верховного Суду у цій справі, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про необхідність витребування інформації в АТ "Укрпошта" про здійснення доставки рекомендованих поштових відправлень на адресу ТОВ "Сокар Енерджі Україна" 08.09.2022, 09.09.2022, 10.09.2022 та 21.10.2022.

5.26. Ухвалами від 04.11.2025 та від 09.12.2025 суд апеляційної інстанції, зокрема, витребував від АТ "Укрпошта" таку інформацію:
- Чи здійснювалася доставка рекомендованих поштових відправлень на адресу ТОВ "Сокар Енерджі Україна" 08.09.2022, 09.09.2022, 10.09.2022 та 21.10.2022, за адресою: м. Київ, вул. Хмельницького Богдана, 52А, 01030 за трек-номером 0303514866450 та трек-номером 0303515295090?
- У випадку, якщо здійснювалася, у який час було відправлено та у який час вручено поштове відправлення за трек-номером 0303514866450 та поштове відправлення за трек-номером 0303515295090?

5.27. На виконання вимог ухвал суду апеляційної інстанції АТ "Укрпошта" листами № 1.30.002.-40983-25 (отримано судом електронний документ 28.11.2025, його паперова копія 10.12.2025) та №1.30.002.-44254-25 від 29.12.2025 (отримано судом електронний документ 29.12.2025, його паперова копія 08.01.2025) повідомило, що надати інформацію стосовно пересилання поштових відправлень № 0303514866450 та № 0303515295090, прийнятих у 2022 році, немає можливості, оскільки відповідно до положень пунктів 106-109, 113 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 (зі змінами), інформація про вручення реєстрованого поштового відправлення/копії документів про поштове відправлення в автоматизованій системі Укрпошти зберігається протягом шести місяців та саме впродовж цього строку Укрпошта здійснює перевірку та надає інформацію / копії документів щодо пересилання поштових відправлень.

5.28. Крім того, АТ "Укрпошта" додатково послалося на положення Переліку типових документів, що створюються під час діяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, інших установ, підприємств та організацій, із зазначенням строків зберігання, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.04.2012 № 578/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.04.2012 за № 571/20884, згідно з яким термін зберігання виробничих документів поштового зв`язку про вручення реєстрованих поштових відправлень становить один рік.

5.29. Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з яким (за результатами нового розгляду) погодився суд апеляційної інстанції, виходили із того, що відповідачем надано належні докази на підтвердження надсилання Вимоги 1 та отримання її уповноваженою особою позивача, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

6. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції
6.1. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

6.2. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
7. Джерела права. Оцінка аргументів учасників справи і висновків попередніх судових інстанцій
7.1. Суд, забезпечуючи реалізацію основних засад господарського судочинства закріплених у частини третій статті 2 ГПК України, зокрема, ураховуючи принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальності сторін, та дотримуючись принципу верховенства права, на підставі встановлених фактичних обставин здійснює перевірку застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.2. Верховний Суд звертає увагу на те, що касаційне провадження у справах залежить виключно від доводів та вимог касаційної скарги, які наведені скаржником і стали підставою для відкриття касаційного провадження.

7.3. Касаційне провадження у справі відкрито, зокрема, на підставі пункту 3 частини другої статті 287 ГПК України.

7.4. Скаржник із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 ГПК України зазначає про відсутність висновку Верховного Суду щодо питання комплексного застосування статті 59 Закону № 2210, статей 73, 76-79, 86 ГПК України, а також Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.

7.5. Відповідно до приписів пункту 3 частини третьої статті 287 ГПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.

7.6. Отже, по-перше, слід з`ясувати відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, а по-друге, наявність/відсутність подібності правовідносин та наявність/відсутність неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.7. Суд виходить з того, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що правові висновки Верховного Суду не мають універсального характеру для всіх без винятку справ. З огляду на різноманітність суспільних правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, з урахуванням фактичних обставин, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності та необхідності застосування правових висновків Великої Палати Верховного Суду в кожній конкретній справі.

7.8. Слід зазначити, що висновки Верховного Суду стосовно питання застосування норми матеріального права, яка означена скаржником статті 59 Закону № 2210 є сталим та послідовним у вирішенні спорів про визнання недійсним Рішення АМК.

7.9. Зокрема, Верховний Суд стало та послідовно наголошує, що за приписами частини першої статті 59 Закону № 2210, підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Антимонопольного комітету України, зокрема, є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; заборона концентрації, узгоджених дій відповідно до Закону України "Про санкції"; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

7.10. Суд також враховує, що норми права, за якими відповідачем здійснена кваліфікація здійсненого позивачем правопорушення (пункт 13 статті 50 Закону № 2210) є нормами матеріального права щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції за здійсненою АМК правовою кваліфікацією - неподання інформації Комітету на вимогу.

7.11. При цьому, як вже зазначено вище, справа розглядалася неодноразово. За змістом частини п`ятої статті 310, частини першої статті 316 ГПК України висновки суду касаційної інстанції, у зв`язку з якими скасовано судові рішення, та вказівки, що містяться у постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

7.12. Скаржник у своїй касаційній скарзі також звертає увагу Суду на невиконання судом апеляційної інстанції при новому розгляду справи вказівок, що містяться у постанові суду касаційної інстанції у цій справі.

7.13. У вирішенні доводів касаційної скарги Верховний Суд виходить з того, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 311 ГПК України).

7.14. Узагальнено доводи касаційної скарги в цій частині зводяться до того, що суди не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам та не врахували ту обставину, що Комітет не підтвердив належними та допустимими доказами факт відправлення позивачу Вимоги 1, як і не довів факт отримання позивачем цієї вимоги.

7.15. У вирішенні доводів касаційної скарги в цій частині Суд зазначає, що відповідно до пункту 13 статті 50 Закону № 2210 неподання інформації Антимонопольному комітету України, його територіальному відділенню у встановлені органами Антимонопольного комітету України, головою його територіального відділення строки чи нормативно-правовими актами строки є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції.

7.16. Ненадання інформації у встановлені органом АМК строки відповідно до визначеного ним змісту, обсягу та характеру (виходячи з її необхідності для виконання завдань органу) є актом невиконання вимоги державного органу із спеціальним статусом, метою діяльності якого є, зокрема, забезпечення державного захисту конкуренції у господарській діяльності, що тягне за собою встановлену чинним законодавством відповідальність.

7.17. Верховний Суд у розгляді справ про неподання інформації чи подання інформації в неповному обсязі АМК, його територіальному відділенню неодноразово та послідовно зазначав, що вирішенні такого спору підлягають з`ясуванню обставини, чи було повідомлено суб`єкта господарювання про необхідність надання ним відомостей та у який саме спосіб, а також причини, з яких відомості не було надано або надано невчасно (висновки, які викладені у постановах від 11.09.2025 у cправі № 915/1439/24 та від 30.01.2025 у cправі № 910/12310/23).

7.18. Суд також враховує, що у справі № 915/1439/24, яка є подібною зі справою, що розглядається за предметом та підставами позову (визнання недійсним Рішення АМК за якими відповідачем здійснена кваліфікація здійсненого позивачем правопорушення за пунктом 13 статті 50 Закону № 2210) Верховний Суд викладав висновок, зокрема, такого змісту: 
"…Частиною першою статті 41 Закону № 2210-III передбачено, що доказами у справі можуть бути будь-які фактичні дані, які дають можливість встановити наявність або відсутність порушення.
Відповідно до пункту 58 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила) під час приймання для пересилання письмової кореспонденції на адресному боці кожного поштового відправлення проставляється відбиток поштового календарного штемпеля. Дата відбитка поштового календарного штемпеля маркувальної (франкувальної) машини повинна відповідати даті подання письмової кореспонденції для пересилання. Якщо на письмовій кореспонденції, поданій для пересилання, відсутній відбиток поштового календарного штемпеля або зазначена дата не відповідає даті подання її для пересилання, така кореспонденція повертається відправникові для відповідного оформлення.
У пункті 71 Правил вказано, що реєстровані поштові відправлення вручаються, кошти за поштовими переказами виплачуються адресатам (одержувачам) за умови пред`явлення ними документів, що посвідчують особу згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 76 Правил для отримання поштових відправлень користувачі послуг поштового зв`язку повинні забезпечити створення умов доставки та вручення поштових відправлень відповідно до вимог Закону України "Про поштовий зв`язок", цих Правил.
Відповідно до пункту 78 Правил поштові відправлення, адресовані юридичним особам, можуть видаватися їх представникам, уповноваженим в установленому законодавством порядку на одержання поштових відправлень.
У пункті 90 Правил зазначено, що оператор поштового зв`язку вручає реєстровані поштові відправлення у визначеному оператором поштового зв`язку порядку.
За пунктом 4.1 Регламенту внутрішньої письмової кореспонденції, затвердженого наказом АТ "Укрпошта" 28 грудня 2023 року № 6668 (далі - Регламент), рекомендована письмова кореспонденція відноситься до реєстрованих поштових відправлень, які приймаються для пересилання з видачою розрахункового документа, пересилаються з приписуванням до супровідних документів та вручаються одержувачу під розписку (шляхом проставляння письмового або електронного підпису) або з фіксацією технічними засобами.
У пункті 6.11 Регламенту вказано, що порядок доставки простої та рекомендованої письмової кореспонденції, повідомлень про вручення поштових відправлень юридичним особам, узгоджується оператором поштового зв`язку разом з юридичною особою. Юридичною особою подається до оператора поштового зв`язку заява, складена в довільній формі, де зазначаються істотні умови доставки (вручення) поштових відправлень, друкованих медіа. Заява подається на бланку юридичної особи за підписом керівника в довільній формі, з обов`язковим зазначенням дати подання заяви та терміну дії. Перелік осіб, уповноважених на одержання пошти, визначається на підставі довіреності, оформленої в установленому порядку, завірена копія якої зберігається в оператора поштового зв`язку. Рекомендована письмова кореспонденція, адресована юридичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручається уповноваженій особі на одержання пошти юридичної особи. Уповноважена особа проставляє своє прізвище та підпис у аркуші ф.8 (Списку ф.101/101-а), за яким здійснюється вручення. На бланку повідомлення про вручення рекомендованої письмової кореспонденції, в тому числі з позначкою "Судова повістка", адресованої юридичній особі, уповноважена особа на одержання пошти у відповідному місці зазначає дату вручення рекомендованого листа, розписується та зазначає своє прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

7.19. У постанові від 30.01.2025 у справі № 910/12310/23, яка є подібною зі справою, що розглядається за предметом та підставами позову (визнання недійсним Рішення АМК за якими відповідачем здійснена кваліфікація здійсненого позивачем правопорушення за пунктом 13 статті 50 Закону № 2210) Верховний Суд викладав висновок, зокрема, такого змісту: "…. Оскільки відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції АМК не обмежений у способах вручення вимог про надання інформації, відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270, обраний спосіб повинен забезпечувати документальне підтвердження отримання вимоги адресатом або його уповноваженою особою. У разі якщо вимога направляється засобами поштового зв`язку, відповідні докази мають свідчити про направлення вимоги за місцезнаходженням суб`єкта господарювання і про отримання його уповноваженою на це особою підприємства".

7.20. Суд у вирішенні доводів касаційної скарги враховує, зокрема, що за встановленими судами фактичними обставинами спору, суди мотивували свої висновки таким:
- факт направлення Комітетом Вимоги 1 на адресу Товариства є документально підтвердженим та не спростований позивачем;
- із копії рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0303514866450, убачається, що Комітетом 06.09.2022 направлено Товариству Вимогу 1;
- факт отримання Товариством Вимоги 1 підтверджується, зокрема, листами АТ "Укрпошта" від 02.11.2022 № 103.003.-6734-22, від 24.02.2023 № 103.003.-1303-23 та від 05.04.2023 № 103.003.-2670-23, доданою до них інформацією та підтверджувальними документами, які свідчать про одержання 08.09.2022 Вимоги 1 особисто під підпис уповноваженою на підставі довіреності ТОВ "Сокар енерджі Україна" особою Трохимець Є. А.;
- позивачем не спростовано презумпцію добросовісного виконання працівниками АТ "Укрпошта" своїх обов`язків при врученні йому відповідного листа, яким була направлена Вимога 1, оскільки докази на підтвердження цих обставин у матеріалах справи відсутні;
- крім того, судами враховується, що інші вимоги Комітету направлені на адресу позивача, зокрема, вимоги від 02.08.2022 № 128-21/09-1190е, від 02.08.2022 № 128-21/09-1213, а також лист Комітету про результати розгляду клопотання позивача від 16.08.2022 № 128-21.1/09-1376е, були також отримані уповноваженим представником Трохимець Є. А., про що свідчить інформація, відображена в рекомендованих повідомленнях про вручення поштових відправлень (наявні у матеріалах антимонопольної справи), незважаючи на призупинення з нею трудового договору з 01.06.2022 до 11.09.2022. При цьому відповіді на вказані Вимоги Товариство надало вчасно, а отже, посилання Товариства на те, що під час призупинення дії трудового договору уповноважений представник Трохимець Є. А. не отримувала поштової кореспонденції, адресованої Товариству, не знайшли свого підтвердження;
- посилання позивача на те, що уповноважений представник Трохимець Є. А. у період з 12.03.2022 до 02.08.2022 перебувала за кордоном відхиляється, оскільки, як станом на дату отримання Вимоги 1, так і станом на дату отримання вимог від 02.08.2022, вказана особа перебувала на території України.

7.21. Тобто, зміст оскаржуваних судових рішень свідчить, що суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, відмовили у задоволенні позовних вимог Товариства, вказавши на те, що доказами, зібраними у антимонопольній справі доводиться, а запереченнями та поясненнями позивача не спростовується презумпція добросовісного виконання працівниками АТ "Укрпошта" своїх обов`язків при врученні позивачу відповідного листа, яким була направлена Вимога 1, оскільки докази на підтвердження цих обставин у матеріалах справи відсутні.

7.22. Отже, встановивши що Вимога 1 Комітетом позивачу направлена відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції та отримана уповноваженою на це особою, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що неподання у встановлений у вимогах строк запитуваної інформації є порушенням, передбаченим пунктом 13 статті 50 Закону № 2210.

7.23. Суд також враховує та зазначає, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена за результатами нового розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 

7.24. Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 17.09.2024 у справі, що розглядається (№ 910/14168/23) скасував постанову суду апеляційної інстанції та направляючи справу на новий розгляд зазначив, зокрема, таке:
"…. Специфіка спорів щодо оскарження рішень АМК полягає у тому, що у кожному конкретному випадку судами першої та апеляційної інстанцій під час розгляду справ з`ясовується питання наявності/відсутності підстав для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів АМК, якими в силу приписів частини першої статті 59 Закону № 2210, зокрема, є: - неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; -недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; - невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; -порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Верховний Суд виходить з того, що за приписами статті 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів); - таким чином, з`ясування фактичних обставин справи, які входять до кола доказування, має здійснюватися судом із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 86 ГПК України, щодо відсутності у доказів заздалегідь встановленої сили та оцінки кожного доказу окремо та їх сукупності в цілому, ураховуючи взаємозв`язок і вірогідність.
Обов`язок доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи. Важливим елементом змагальності господарського процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішенні справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний [постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі №917/2101/17.
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Стаття 79 ГПК України містить стандарт доказування "вірогідності доказів", який підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надають позивач і відповідач. Тобто з введенням в дію вказаного стандарту доказування необхідним є не надання достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надання саме тієї їх кількості, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу. Іншими словами, тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються, скоріше були (мали місце), аніж не були".

7.25. Зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що колегія суддів на виконання вказівок Верховного Суду, надаючи оцінку листам АТ "Укрпошта" (надісланим на вимоги Комітету) та доданій до них інформації і підтверджувальним документам, а також листу АТ "Укрпошта" (наданому у відповідь на звернення позивача), дійшла висновків, що зазначена в листах АТ "Укрпошта" від 02.11.2022 № 103.003.-6734-22, від 24.02.2023 № 103.003.-1303-23 та від 05.04.2023 № 103.003.-2670-23 інформація є належною, оскільки вона підтверджується належними, допустимими, достовірними доданими до листів копіями доказів. Зокрема: заявою від 14.12.2021 № 501; довіреністю, виданою ТОВ "Сокар енерджі Україна" 14.12.2021, про уповноваження в тому числі повіреної Трохимець Є. А. на отримання поштової кореспонденції у ВПЗ № 54 м. Київ; окремим аркушем книги для запису рекомендованих поштових відправлень і повідомлень ф.8 по ВПЗ -54 за 08.09.2022, відповідно до якого рекомендоване поштове відправлення № 0303514866450 отримане уповноваженою особою Трохимець Є. А. з проставленням її особистого підпису.

7.26. При цьому, роблячи такий висновок суд апеляційної інстанції також врахував, що у заяві Товариства від 14.12.2021 № 501 до договору від 10.12.2020 № 111.11.1.2.-3236 про надання послуг з пересилання відправлення "Укрпошта Стандарт" та "Укрпошта Експрес", позивачем зазначено, що у разі зміни складу уповноважених осіб, Товариство зобов`язувалося повідомити представників ВПЗ Київ-54. Однак, ані до Комітету, ані до суду першої інстанції позивач не надав доказів того, що склад уповноважених ним осіб на отримання поштової кореспонденції змінювався. Також позивач не надав доказів на підтвердження обставин щодо припинення представництва за довіреністю - повіреної Трохимець Є. А.

7.27. Врахувавши наведене вище, суд апеляційної інстанції із посиланням на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 20.03.2019 у справі № 222/1402/16 та від 23.01.2020 у справі № 922/1124/18, зазначив, зокрема, що: 
- добросовісна поведінка суб`єкта господарювання передбачає забезпечення ним отримання кореспонденції за адресою його місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань. Невиконання чи неналежне виконання господарських зобов`язань ПАТ "Укрпошта", навіть якщо б останнє і мало місце (чого у цій справі позивачем не доведено, а судами попередніх інстанцій не встановлено), не може бути підставою для звільнення суб`єкта господарювання від обов`язкових для виконання розпоряджень, рішень, вимог органу АМК та відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
- напис про одержання поштового відправлення учасником справи, в якому зазначене його прізвище, зроблений працівником поштового зв`язку, зазвичай є переконливим доказом отримання відправлення саме адресатом. Таке переконання ґрунтується на презумпції добросовісного виконання працівниками пошти своїх обов`язків. Однак таку презумпцію може бути поставлено під сумнів і спростовано.

7.28. Встановивши, що позивачем не доведено обставин, з якими закон пов`язує можливість визнання недійсними та скасування рішень АМК, суд апеляційної інстанції погодився із висновками суду першої інстанції про недоведеність заявлених позивачем вимог та про відсутність підстав визнання недійсним оспорюваного Рішення АМК.

7.29. Наведене свідчить, що суд апеляційної інстанції надавши відповідну правову оцінку зібраним у справі доказам, з урахуванням вимог статей 74-76, 77 - 79, 86 ГПК України (із застосуванням стандарту доказування), дійшов висновку про те, відповідачем доведено належними, допустимими, достовірними та вірогідними доказами факт належного відповідно до вимог законодавства про захист економічної конкуренції направлення Вимоги 1 позивачу та факт отримання цієї Вимоги 1 уповноваженою на це особою позивача.

7.30. При цьому, суд також врахував, що наявні у матеріалах справи докази не доводять факту недобросовісного виконання працівниками АТ "Укрпошта" своїх обов`язків при врученні позивачу відповідного листа.

7.31. Суд у вирішенні доводів скаржника зауважує, що у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) містяться висновки про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника.

7.32. Подібний висновок також викладений у постанові Верховного Суду від 09.05.2022 у справі № 910/2852/22, предметом спору у якій було визнання недійсним Рішення АМК за яким дії позивача було кваліфіковано, порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 14 статті 50 Закону № 2210.

7.33. Суд також зауважує, що пункти 89, 96, 105 Правил надання послуг поштового зв`язку виключають можливість отримання поштової кореспонденції неуповноваженою особою. 

7.34. Суд у вирішенні доводів касаційної скарги зауважує, що оскільки добросовісність виконання службових обов`язків працівниками АТ "Укрпошта" презюмується, то відповідно обов`язок доказування, зокрема вручення неналежній особі поштового відправлення, покладається на заінтересовану особу. Схожа за змістом правова позиція викладена також у постановах Верховного Суду від 04.03.2021 у справі №910/6835/20 та від 30.08.2023 у cправі № 910/10477/22.

7.35. Водночас, як встановили суди, позивачем не доведено ані факту відсутності у уповноваженого представника ОСОБА_1 права на отримання кореспонденції, ані факту перевищення повноважень та/чи факту вчинення неправомірних дій (бездіяльності) посадовими особами АТ "Укрпошта" під час виконання своїх обов`язків щодо вручення листа № 0303514866450.

7.36. Доводи (аргументи) касаційної скарги цього висновку не спростовують.

7.37. Колегія суддів зазначає, що наведені висновки апеляційного господарського суду у повній мірі відповідають висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 30.01.2025 у справі № 910/12310/23, від 11.09.2025 у cправі № 915/1439/24 та від 23.01.2020 у справі № 922/1124/18.

7.38. З огляду на зазначене, скаржником не доведено неправильного застосування положень статті 59 Закону № 2210, як і порушення судами положень процесуального законодавства при ухваленні оскаржуваних судових рішень в цій частині.

7.39. Суд вважає за необхідне зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 373/2054/16-ц).

7.40. Суд касаційної інстанції не вправі здійснювати переоцінку обставин, з яких виходили суди при вирішенні справи, а повноваження суду касаційної інстанції обмежуються виключно перевіркою дотримання судами норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи та виключно в межах доводів касаційної скарги (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.12.2019 у справі № 925/698/16).

7.41. Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зауважувала, що висновки щодо застосування норм права суд формулює, виходячи з конкретних обставин справи. Інакше кажучи, на відміну від парламенту, суд не встановлює абстрактні правила поведінки для всіх життєвих ситуацій, які підпадають під дію певної норми права (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц, від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц, від 04.07.2023 у справі № 373/626/17.

7.42. Отже, зважаючи на встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи, у Верховного Суду відсутні підстави для надання правового висновку щодо застосування вказаних скаржником норм права у подібних правовідносинах, у редакції, запропонованій позивачем, а тому вважає, що підстава оскарження, передбачена пунктом 3 частини другої статті 287 ГПК України не підтвердилася.

Щодо оскарження позивачем ухвалених у справі судових рішень з підстави, визначеної у пункті 1 частини другої статті 287 ГПК України.

7.43. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, за змістом якого підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

7.44. При цьому самим скаржником у касаційній скарзі з огляду на принцип диспозитивності визначаються підстава, вимоги та межі касаційного оскарження, а тому тягар доказування наявності підстав для касаційного оскарження, передбачених, зокрема, пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України (що визначено самим скаржником), покладається на скаржника.

7.45. Отже, відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових: (1) суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду; (2) спірні питання виникли у подібних правовідносинах.

7.46. Верховний Суд звертається до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.03.2024 у справі № 191/4364/21, ухвалах Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 902/1076/24, від 09.08.2024 у справі №1 27/22428/21, постанов Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 753/11009/19, від 27.07.2021 у справі № 585/2836/16-ц, в яких означено, що висновок (правова позиція) - це виклад тлумачення певної норми права (або ряду норм), здійснене Верховним Судом (Верховним Судом України) під час розгляду конкретної справи, обов`язкове для суду та інших суб`єктів правозастосування під час розгляду та вирішення інших справ у разі існування близьких за змістом або аналогічних обставин спору.

7.47. При цьому наявності самих лише висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у певній справі не достатньо, обов`язковою умовою для касаційного перегляду судового рішення є незастосування правових висновків, які мали бути застосовані у подібних правовідносинах у справі, в якій Верховних Суд зробив висновки щодо застосування норми права, з правовідносинами у справі, яка переглядається.

7.48. Що ж до визначення подібних правовідносин за пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України, то в силу приписів статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд звертається до пунктів 25, 26, 32 правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної постанові від 12.10.2021 у справі № 233/2021/19.

7.49. За твердженням скаржника, суди у вирішенні питання щодо оцінки доказів неправильно застосували положення статей 74-76, 77 - 79, 86 ГПК України без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 05.06.2020 у справі № 920/528/19 та від 16.10.2020 у справі № 910/12787/17 - щодо оцінки доказів та обставин справи, застосування стандарту доказування.

7.50. У вирішенні доводів касаційної скарги в цій частині колегія суддів зауважує, що правові ж позиції у наведених скаржником справах стосуються застосування статей 74-76, 77 - 79, 86 ГПК України, які є нормами процесуального права та як норми процесуального права є загальними, що встановлюють оптимальний порядок застосування оцінки доказів. Їх застосування залежить як від предмету доказування, доводів і заперечень сторін та доказів, так і від встановлених обставин справи.

7.51. Предметом судового розгляду у цій справі є визнання недійсним рішення, яке прийняте АМК, відповідно до якого визнано, що позивач вчинив порушення, передбачене пунктом 13 статті 50 Закону № 2210, у вигляді неподання інформації на вимогу голови відділення АМК у встановлений ним строк.

7.52. Водночас у справі № 917/1307/18 предметом спору були вимоги про зобов`язання здійснити поставку товару та стягнення неустойки

7.53. У справі № 910/18036/17 предметом спору були вимоги про зобов`язання відповідача звільнити з під арешту та закрити рахунки та визнання договору припиненим.

7.54. У справі № 902/761/18 предметом спору були вимоги про стягнення збитків, понесених позивачем у зв`язку з тим, що орендовані позивачем земельні ділянки оброблялися без достатніх правових підстав.

7.55. У справі № 920/528/19 предметом спору були вимоги про стягнення заборгованості за об`єми скинутих понаднормативно забруднених стічних вод відповідно до договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення.

7.56. У справі № 910/12787/17 предметом спору були вимоги про визнання недійсними пунктів договорів.

7.57. Наведе свідчить, що визначені скаржником, і справа, що розглядається не є подібними ні за предметом розгляду, ані за підставою та за нормативно-правовим регулюванням правовідносин, ані за фактичними обставинами справи та доказами, які досліджувалися судами.

7.58. Отже, проаналізувавши постанови Верховного Суду, на які як на підставу подання касаційної скарги відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України, послався скаржник, Верховний Суд дійшов висновку, що зі змісту вказаних судових рішень вбачається, що наведені в них висновки Верховного Суду стосуються застосування норм права у правовідносинах, які не є подібними до правовідносин у справі, що розглядається, оскільки названі справи суттєво відрізняються за предметом і підставою позову, за обставинами справи, встановленими судами, за іншими поданими сторонами та оціненими судами доказами, у залежності від яких (обставин і доказів), застосовувано норми процесуального характеру та прийнято судове рішення, що виключає подібність названих справ за змістовним критерієм.

7.59. Оскільки висновки Верховного Суду у наведених скаржником справах є загальними щодо особливостей оцінки доказів, їх прийняття / відхилення, однак оцінка доказів у вказаних скаржником справах здійснена судами з урахуванням обставин справ за іншого предмету та підстав позову, а також за сукупності інших поданих сторонами та оціненими судами доказів, то такі висновки не можуть бути покладені у заперечення висновків у цій справі, які ґрунтуються на оцінці судом іншої сукупності наявних у ній доказів і з урахуванням конкретних обставин.

7.60. З огляду на викладене, Верховний Суд зазначає про те, що наведена скаржником підстава касаційного оскарження, передбачена пунктом 1 частини другої статті 287 ГПК України також не знайшла свого підтвердження під час касаційного провадження, що виключає необхідність скасування судових рішень судів попередніх інстанцій.

7.61. Зміст оскаржуваних судових рішень свідчить про те, що судами на виконання припису статті 59 Закону № 2210 проаналізовано зміст оскаржуваного рішення АМК та перевірено дотримання Комітетом вимог законодавства, а також досліджено і оцінено наведені сторонами доводи, аргументи і докази.

7.62. Водночас саме лише прагнення скаржника здійснити нову перевірку обставин справи та переоцінку доказів у ній в силу імперативних приписів статті 300 ГПК України не є підставою для скасування оскаржуваних судових рішень попередніх інстанцій.

7.63. Суд акцентує, що, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію "суду права", а не "факту", отже, відповідно до статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених судами попередніх інстанцій фактичних обставин справи.

7.64. Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження, Судом не встановлено неправильного застосування судами попередніх судових інстанцій норм матеріального права та/чи порушення норм процесуального права, як необхідної передумови для скасування ухвалених судових рішень, а відтак підстави для скасування оскаржуваних судових рішень відсутні.

7.65. З урахуванням наведеного, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом.

7.66. Доводи Комітету, викладені у відзиві, беруться до уваги Касаційним господарським судом у тій частині, яка узгоджується з викладеними у цій постанові міркуваннями.

8. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
8.1. Доводи скаржника про порушення судами першої та апеляційної інстанції норм права при ухваленні оскаржуваного судового рішення за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 7 цієї постанови.

8.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

8.3. За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

8.4. З урахуванням меж перегляду справи в касаційній інстанції колегія суддів вважає, що доводи, викладені у касаційній скарзі, не підтвердилися та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанції, а тому касаційну скаргу позивача слід залишити без задоволення.

9. Судові витрати
9.1. Судовий збір, сплачений у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, покладається на скаржника, оскільки, Верховний Суд касаційну скаргу залишає без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 300, 308, 309, 315, 317 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Сокар Енерджі Україна" залишити без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 30.01.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 у справі № 910/14168/23 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя І. Бенедисюк 

Суддя Ю. Власов

Суддя Т. Малашенкова