ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.06.2026	м. Дніпро	Справа № 904/408/26	

Господарський суд Дніпропетровської області
у складі судді Дупляка С.А.,
за участю секретаря судового засідання Євтушенка Д.Є., 
представників учасників справи: 
від позивача Жінчин Б.А. (в залі суду);
від відповідача Заєць П.Л. (в залі суду),
дослідивши матеріали справи №904/408/26 
за позовом Військової частини НОМЕР_1  
до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" 
про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и в:

1. ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ ТА ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ У СПРАВІ

Військова частина НОМЕР_1 (далі - позивач) звернулася до господарського суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "СТРОЙ ЮА" (далі - відповідач) про стягнення 221.928,64 грн пені та 212.808,29 грн штрафу.
Судові витрати позивач просить суд стягнути з відповідача.
Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи №904/408/26 визначено суддю ДУПЛЯКА Степана Анатолійовича, що підтверджується протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2026.
Ухвалою від 04.02.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без призначення судового засідання та без виклику учасників справи за наявними у ній матеріалами (в порядку письмового провадження). 
Через систему "Електронний суд" 25.02.2026 від відповідача надійшла заява, у якій відповідач просить суд поновити строк для подачі заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження із повідомленням сторін та розпочати розгляд справи зі стадії підготовчого провадження.
Ухвалою від 09.03.2026 відповідачу продовжено строк для подання заяви із запереченнями проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, вирішено перейти від розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження, розгляд справи почато спочатку, замінено засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням, учасників справи повідомлено, що підготовче засідання відбудеться 07.04.2026.
Через систему «Електронний суд» 13.03.2026 від відповідача надійшов відзив, у якому відповідач просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі, а у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, зменшити розмір неустойки на 99%.
Через систему «Електронний суд» 16.03.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив.
Через систему «Електронний суд» 17.03.2026 від відповідача надійшли додаткові пояснення.
Через систему «Електронний суд» 30.03.2026 від відповідача надійшли заперечення.
Ухвалою від 07.04.2026 строк підготовчого провадження продовжено, підготовче засідання відкладено до 05.05.2026.
Через систему «Електронний суд» 04.05.2026 від відповідача надійшло клопотання про долучення листа відповіді Адміністрації ДССТ №518/3069 від 21.03.2026 на адвокатський запит з додатком та інші документи, які підтверджують факт направлення запиту та отримання відповіді разом із клопотанням про поновлення строку для подання доказів у справі. 
Протокольною ухвалою від 05.05.2026 за результатами судового засідання оголошено перерву до 02.06.2026.
Через систему «Електронний суд» 07.05.2026 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі.
Ухвалою від 02.06.2026 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті на 16.06.2026.

В судовому засіданні 16.06.2026 представники позивача та відповідача відповідали на запитання суду, надавали пояснення у справі. Представник позивача наполягав на задоволенні позовних вимог, представник відповідача заперечував задоволення позовних вимог та просив суд зменшити заявлені до стягнення штрафні санкції на 99%.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийняв рішення у справі.
З урахуванням режиму воєнного стану та можливості повітряної тривоги в місті Дніпрі у Господарському суді Дніпропетровської області встановлено особливий режим роботи й запроваджено відповідні організаційні заходи. Відтак, справу розглянуто у розумні строки, ураховуючи вищевказані обставини та факти.

Стислий виклад позиції позивача

Між позивачем (далі - позивач, замовник) та відповідачем (далі - відповідач, підрядник) був укладений договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд (далі - договір) вартість робіт за договором становить 3.040.118,36 грн, у тому числі ПДВ 506.686,39 грн.
У строки, встановленні договором до виконання робіт 2 етапу (будівельних робіт по визначеному об`єкту) відповідач не приступив, про хід виконання робіт не проінформував, станом на кінцеві терміни виконання будівельних робіт за договором будівельні роботи по об`єкту не завершив.
Відсутність початку будівельних робіт (робіт 2 етапу) по об`єкту, передбачених укладеним договором підтверджена Актом огляду будівельного майданчика від 25.06.2025, складеним уповноваженим представником замовника та директором товариства відповідача.
08.07.2025 на адресу відповідача позивачем було направлено повідомлення про розірвання договору підряду у встановленому договором порядку (опис вкладення у цінний лист). Поштове відправлення вручене відповідачу 10.07.2025, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення з підписом представника підприємства. Таким чином, на думку позивача, договір підряду є розірваним в односторонньому порядку з 16.07.2025.
У зв`язку із неналежним виконанням умов договору позивач нарахував до стягнення з відповідача неустойку за п. 13.5 договору, що складає 434.736,93 грн, з яких пеня у розмірі 221.928,64 грн та штраф у розмірі 212.808,29 грн. 

Стислий виклад позиції відповідача

Відповідач пояснив, що спірне будівництво мало здійснюватися безпосередньо в зоні лінії бойового зіткнення біля селища Межова. При цьому, за наполяганням позивача, було укладено не один договір на весь обсяг робіт, а 53 договори, при цьому предметом цих договорів в сукупності є будівництво захисних споруд безперервною довжиною приблизно 11 км. Фактично позивач замовив весь обсяг будівництва із застосуванням методу штучного дроблення шляхом укладення численної кількості договорів на один єдиний та нерозривний великий обсяг робіт. Тобто, предметом договорів є не окремі споруди, а єдиний захисний комплекс споруд у взаємній узгодженості між собою. Всі договори пов`язані між собою, і кожен з цих договорів неможливо розглядати у відриві від інших.
У випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача штрафних санкцій, відповідач вважає, що в даному випадку наявні підстави для зменшення розміру пені на 99%.
Відповідач вказав, що за частиною договорів підрядник повністю виконав свої зобов`язання. За частиною договорів підрядником був виконаний лише І етап робіт. Така ситуація склалась внаслідок, зокрема, і порушення замовником п. 4.2.1, 8.1 договорів щодо своєчасного передання підряднику фронту робіт.
Будівництво за спірним договором мало здійснюватися у районі с. Наталівка Синельниківський район Дніпропетровської області (що підтверджується, зокрема, актом огляду будівельного майданчику від 25.06.2025, долученим самим позивачем до матеріалів позову). Село Наталівка знаходиться на відставні 25,12 км від окупованої російськими військами території та фактичної дислокації ворожих військ (витяг з веб-сайту онлайн-карти лінії фронту в Україні https://thepage.ua/ua/karta-liniyi-frontu-v-ukrayini).
Рівненською торгово-промисловою палатою був виданий відповідачу висновок від 17.10.2025 №56.01/433 про істотну зміну обставин.
За таких обставин відповідач наполягає на тому, що не має нести відповідальність у вигляді сплати пені за порушення строків виконання ІІ етапу робіт за спірним договором внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Доводи позивача щодо відзиву відповідача на позовну заяву

Позивач наголосив, що під час підписання договору підрядник знав де саме буде виконувати роботи за договором та повинен був розуміти безпекову ситуацію. Відповідно до п. 1.1 договору, замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати Роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по визначеному у договорі об`єкту, а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість.
На думку позивача, доводи відповідача є необґрунтованими та не підтвердженими жодними документами про виконання будівельних робіт по об`єкту.

Доводи відповідача щодо відповіді на відзив

Відповідач наголошує, що розрахунок пені позивачем здійсненний без урахування фактичних обставин справи та всупереч нормам ЦК України, й висновків Верховного Суду щодо застосування норм права. 
Крім цього, наголошуючи на необхідності покладення такої міри відповідальності на відповідача, позивач не враховує, ані фактичні обставини справи, у вигляді власних дій/бездіяльності за договором, ані умови договору та діючі норми, у яких наголошено на випадках, коли до підрядника не може бути застосовано відповідальності навіть за допущені порушення за договором, ані ті форс-мажорні обставини, що мали місце.
Також така міра відповідальності є надмірною, несправедливою, порушує баланс інтересів сторін, та існують передумови для зменшення нарахованих до стягнення з відповідача сум.

2. ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ

Предметом доказування у справі, відповідно до ч. 2 ст. 76 ГПК України, є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
У даному випадку до предмета доказування входять обставини: укладення договору; виконання договору; правомірності нарахування штрафних санкцій (пені, штрафу); наявності/відсутності підстав для зменшення заявлених до стягнення з відповідача штрафних санкцій.

Суд встановив, що 20.03.2025 між позивачем та відповідачем був укладений договір підряду на будівництво фортифікаційних споруд №108/4Д (далі - договір), відповідно до п. 1.1 умов якого замовник доручає, а підрядник зобов`язується на свій ризик, власними силами виконати роботи з розробки проектно-кошторисної документації та виконання будівельних робіт по визначеному у договорі об`єкту, а замовник зобов`язується прийняти виконані на умовах договору роботи та оплатити їх вартість.
Пунктом 1.4 договору сторони погодили, що роботи виконуються за етапами:
І етап Проектування: виконання вишукувальних робіт (інженерно-геодезичні та інженерно-геологічні вишукування), розроблення проектної документації стадії Робочий проєкт (у склад якого повинен входити Генеральний план), у тому числі проходження експертизи з отриманням позитивного експертного звіту та передача замовнику відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4), що є невід`ємною частиною Договору.
ІІ етап Будівельні роботи відповідно до Календарного графіку виконання робіт (додаток 4).
Згідно умов п. 2.1 договору (з урахуванням змін внесених додатковою угодою №1 від 01.05.2025) вартість робіт визначена за Договірною ціною і складає: 3.040.118,36 грн, у тому числі ПДВ 506.686,36 грн та є складовою частиною вартості робіт по об`єкту в межах зведеного кошторисного розрахунку вартості будівництва об`єкта.
Строки виконання робіт за цим Договором визначені Календарним графіком виконання робіт (Додаток 4) та встановлюються до 03.06.2025 включно. Підрядник розпочинає виконання робіт згідно з Календарним графіком виконання робіт, але не пізніше 5 (п`яти) календарних днів після підписання договору підряду (п. 3.1, 3.2 договору).
Відповідно до п. 17.2 договору останній набуває чинності з дати його підписання уповноваженими представниками сторін і діє до завершення воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №64 "Про введення воєнного стану в Україні" (зі змінами), але не пізніше ніж до 31.12.2025. У частині оплати - до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань за цим договором.

За Актом від 21.03.2025 приймання-передачi об`єкта (будiвельного майданчика) нове будiвництво фортифiкацiйних споруд опорного пункту №363 Майданчик прийнятий пiдрядником для початку будiвництва.

Актом від 04.04.2025 здачі-приймання виконаних робіт з розробки проектно-кошторисної документації по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №363» підтверджується виконання робіт з розробки проектної документації по об`єкту: «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №363».

Між сторонами складено Акт огляду будівельного майданчику по об`єкту «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №363» від 25.06.2025, згідно із яким представниками сторін встановлено, що станом на 25.06.2025 підрядник роботи на об`єкті «Нове будівництво фортифікаційних споруд опорного пункту №363» не виконав у повному обсязі роботи з будівлі бліндажу, будівлі ходів сполучення, будівлі місця ведення вогню, люків, входів до траншей та відхожих місць, чим порушив строки початку та виконання робіт визначених у «Календарному графіку виконання робіт» додаток 4 до договору підряду.

Позивач направив відповідачу повідомлення від 07.07.2025, у якому відповідно до ст. 651 ЦК України, враховуючи пп. «а» п. 4.1.1 розд. 4 договору, додаток 4 до договору, позивач повідомив відповідача, що скористалася своїм правом достроково розірвати договір в односторонньому порядку, оскільки підрядник не розпочав будівництво об`єкта протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання договору. Направлення даного повідомлення позивачем відповідачу підтверджується описом вкладення. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджує отримання повідомлення від 07.07.2025 відповідачем 14.07.2025.

Наведені вище обставини і зумовили звернення позивача до суду з даним позовом.

3. ПОЗИЦІЯ СУДУ

Предметом позову позивач визначив 221.928,64 грн пені та 212.808,29 грн штрафу.

Згідно з нормами ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 625, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Оцінивши зміст договору, господарський суд встановив, що сторонами погоджено його істотні умови.
Договір підписаний уповноваженими особами та скріплено печатками.
Договір у встановленому порядку не оспорений; не розірваний; не визнаний недійсним.
Таким чином укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.
Статтею 875 ЦК України визначено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх (ч. 1). Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов`язаних з місцезнаходженням об`єкта (ч. 2). До договору будівельного підряду застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (ч. 3).

Укладений між сторонами договір підряду містить елементи різних договорів, зокрема, договору підряду на проведення проектних та пошукових робіт, а також, договору будівельного підряду, тобто, є змішаним договором.

Зважаючи на те, що причиною виникнення даного спору, є невиконання відповідачем зобов`язань саме в частині проведення будівництва, до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення цивільного законодавства, які регулюють будівельний підряд.
Строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду (ч. 1 ст. 846 ЦК України).
Частиною 4 ст. 882 ЦК України визначено, що передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами.

Як вище встановлено судом, п. 3.1 договору та додатком 4 до договору (Календарний графік виконання робіт) сторони узгодили умови щодо строків виконання другого етапу робіт (Будівельні роботи), які мали бути завершені до 03.05.2025 включно.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ст. 530 ЦК України).
Підпунктом "а" п. 4.1.1 договору передбачено право замовника розірвати договір в односторонньому порядку, письмово повідомивши підрядника (цінний лист із описом вкладення), у разі якщо підрядник не розпочав будівництво об`єкта протягом 10 календарних днів з дати підписання договору підряду.
У такому випадку підтвердженням прострочення є акт огляду будівельного майданчика, складений уповноваженими представниками замовника разом із представниками підрядника.
Згідно ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Відповідно до п. 4.1.1 договору, договір вважається розірваним через 5 (п`ять) календарних днів з дати отримання підрядником письмового повідомлення про розірвання договору в односторонньому порядку, який направляється замовником на адресу підрядника.
Суд встановив, що позивач направив відповідачу повідомлення від 07.07.2025, у якому відповідно до ст. 651 ЦК України, враховуючи пп. «а» п. 4.1.1 розд. 4 договору, додаток 4 до договору, позивач повідомив відповідача, що скористалася своїм правом достроково розірвати договір в односторонньому порядку, оскільки підрядник не розпочав будівництво об`єкта протягом 10 (десяти) календарних днів з дати підписання договору. Направлення даного повідомлення позивачем відповідачу підтверджується описом вкладення. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення підтверджує отримання повідомлення від 07.07.2025 відповідачем 14.07.2025.
Отже договір підряду є розірваним в односторонньому порядку з 20.07.2025.
В силу положень ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України, невиконання зобов`язання або його виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, є порушенням зобов`язання.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі у вигляд обов`язку сплатити неустойку.
Відповідно до положень ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
За своєю правовою природою, неустойка (пеня, штраф) є видом забезпечення виконання зобов`язання.
Відповідно до п. 13.5 договору за порушення строків завершення будівництва по договору, підрядник сплачує замовникові пеню у розмірі 0,1% договірної ціни, за кожен день такого прострочення, а за прострочення понад тридцять днів з підрядника додатково стягується штраф на користь замовника у розмірі семи відсотків вказаної вартості.
З урахуванням наведених умов договору, позивач розрахував та просить стягнути з відповідача пеню за порушення строків завершення будівництва з 04.05.2025 до 16.07.2025 у сумі 221.928,64 грн, а також штраф за порушення строків завершення будівництва понад 30 днів, розмір якого становить 212.808,29 грн.
Господарський суд перевірив розрахунок пені та штрафу і визнав такий розрахунок позивача арифметично та методологічно правильним, а вимогу обґрунтованою.

Відповідно до ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.
Згідно зі ст. ст. 76, 77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивач довів обставини наявності спірної заборгованості у повному обсязі.
Водночас доводи відповідача стосовно невиконання з боку позивача його обов`язку з передачі фронту робіт та затвердження проектної документації на будівництва, спростовуються наданими у справі доказами, зокрема, актом від 21.03.2025 приймання-передачi об`єкта (будiвельного майданчика) Нове будiвництво фортифiкацiйних споруд опорного пункту №363 Майданчик прийнятий пiдрядником для початку будiвництва та наказом командира командира вiйськової частини Т0170 від 11.04.2025 за №158 про затвердження проектної документації. 
Стосовно посилання відповідача на висновок Рівненської торгово-промислової палати про істотну зміну обставин, як на підставу для звільнення від відповідальності за порушення строків виконання умов договору, господарський суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 617 ЦК України та ст. 14-1 Закону України «Про Торгово-промислові палати в Україні», форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні і невідворотні обставини за даних умов здійснення господарської діяльності, що об`єктивно унеможливлюють виконання особою зобов`язань за умовами договору, обов`язків, передбачених законодавством.
Основним є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести.
Проте на відміну від форс-мажорних обставин чи обставин непереборної сили, які роблять неможливим виконання зобов`язання в принципі, істотна зміна обставин є оціночною категорією, яка полягає у розвитку договірного зобов`язання таким чином, що виконання такого зобов`язання для однієї зі сторін договору стає більш обтяженим, ускладненим, наприклад у силу збільшення для сторони вартості виконуваного або зменшення цінності отримуваного стороною виконання, чим суттєво змінюється рівновага договірних стосунків, призводячи до неможливості виконання зобов`язання.
Тобто в той час як форс-мажорні обставини унеможливлюють виконання договірного зобов`язання в цілому, істотна зміна обставин змінює рівновагу стосунків за договором, суттєво обтяжуючи виконання зобов`язання лише для однієї із сторін (вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 21.07.2021 у справі №912/3323/20).
У постановах Верховного Суду від 01.06.2021 у справі №910/9258/20, від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17 викладено висновки щодо застосування ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», відповідно до яких, засвідчення дії непереборної сили шляхом видачі сертифікату про форс-мажорні обставини покладено на Торгово-промислову палату України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати; форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості виконання зобов`язання, повинна довести наявність таких обставин не тільки самих по собі, але й те, що ці обставини були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку виконання зобов`язання; доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору.
Отже виходячи з наведених норм законодавства, висновків Верховного Суду, підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної торгово-промислової палати.
В матеріалах справи відсутній сертифікат, виданий Торгово-промисловою палатою України чи уповноваженими регіональними торгово-промисловими палатами, що засвідчують наявність форс-мажорних обставин, які впливають на виконання зобов`язань за спірним договором.
В той же час, до матеріалів справи відповідачем надано висновок Рівненської торгово-промислової палати, яким встановлено обставини, що істотно ускладнили своєчасне виконання зобов`язань за договором, і який відповідно може бути підставою для внесення змін у спірний договір, або для його розірвання, втім ніяким чином не підтверджує обставини через які постачальник звільняється від відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язання.
Кім того, суд звертає увагу на п. 14.8 договору, яким передбачено, що сторони усвідомлюють, що даний договір укладається під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, а тому сам факт дії воєнного стану в Україні, не буде вважатися обставинами непереборної сили (форс-мажорними обставинами), крім випадків настання конкретних подій/обставин (окупація території агресором, де повинні вчинятися сторонами дії на виконання умов договору, знищення безпосередньо об`єктів сторін тощо) під час дії правового режиму воєнного стану, що буде підтверджено документами, які надаються відповідними уповноваженими органами.
Тобто виходячи з умов наведеного пункту договору, зважаючи на те, що його укладено під час дії в Україні правового режиму воєнного стану, коли обстріли території України, включаючи місце виконання підрядних робіт тривали більше трьох років, укладаючи відповідний договір, Відповідач мав усвідомлювати усі ризики здійснення господарської діяльності під час війни.
На підставі викладеного з урахуванням встановлених обставин, суд відхиляє доводи відповідача відносно наявності підстав для звільнення його від відповідальності за порушення строків завершення будівельних робіт.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Суд також зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Беручи до уваги наведене, всі інші аргументи учасників справи суд з урахуванням п. 5 ч. 4 ст. 238 ГПК України відхиляє як такі, що не стосуються предмета спору, є явно необґрунтованими та неприйнятними з огляду на законодавство та усталену судову практику.

Щодо клопотання відповідача про зменшення заявлених до стягнення позивачем штрафних санкцій (пені, штрафу). 
Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При цьому право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання, що унормовано у ч. 1 ст. 550 ЦК України.
Разом з цим наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Неустойка має на меті, насамперед, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може становити непомірний тягар для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Таку правову позицію викладено і в Рішенні Конституційного Суду України від 11.07.2013 №7-рп/2013.
Вирішуючи питання про зменшення розміру штрафних санкцій (пені, штрафу), які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру штрафних санкцій наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків. Майновий стан сторін та соціальна значущість підприємства мають значення для вирішення питання про зменшення неустойки.
Також при вирішенні питання про можливість зменшення неустойки суд повинен брати до уваги не лише майновий стан боржника, але й майновий стан стягувача, тобто врахувати інтереси обох сторін.
Реалізуючи свої дискреційні повноваження, передбачені ст. 551 ЦК України щодо права зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій, суди повинні забезпечити баланс інтересів сторін справи з урахуванням встановлених обставин справи та не допускати фактичного звільнення від їх сплати без належних правових підстав.
Суд звертає увагу на те, що важливим елементом підприємницької діяльності є ризик збитків. Підприємницький ризик - це імовірність виникнення збитків або неодержання доходів порівняно з варіантом, що прогнозується; невизначеність очікуваних доходів.
Суд зазначає, що приймаючи рішення про зменшення неустойки, суд повинен виходити з того, що одним з завдань неустойки є стимулювання належного виконання договірних зобов`язань, при цьому вона має обов`язковий для учасників правовідносин характер.
Слід також враховувати, що сторони, укладаючи договір, погодили усі його істотні умови, в тому числі ціну, штрафні санкції, строк виконання.
Відтак відповідач, прийнявши на себе зобов`язання за договором, погодився із передбаченою ним відповідальністю за прострочення взятих на себе зобов`язань.
Суд зазначає, що оцінюючи баланс інтересів сторін при зменшенні розміру неустойки, суди мають врахувати, що встановлення обставин понесення іншою стороною збитків у разі порушення строку виконання робіт за договором, не є єдиною обов`язковою умовою для висновку про дотримання цього балансу. У правовідносинах, де сторона використовує результати отриманого за договором не з комерційним інтересом, а на виконання покладених на неї повноважень, може бути враховано й вплив прострочення виконання на відносини, що пов`язані з відповідним договором.
В чинному законодавстві України не міститься переліку виняткових випадків (обставин, які мають істотне значення), за наявності яких господарським судом може бути зменшено неустойку, тому вирішення цього питання покладається безпосередньо на суд, який розглядає відповідне питання з урахуванням всіх конкретних обставин справи в їх сукупності.
При цьому, зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Суд взяв до уваги, що спірне будівництво мало здійснюватися безпосередньо в зоні лінії бойового зіткнення. При цьому між сторонами було укладено не один договір на весь обсяг робіт, а цілий ряд договорів.
За умови відсутності у замовника будь-яких збитків внаслідок невиконання підрядником ІІ етапу робіт за певною кількість договорів, виникнення обставин під час виконання договору, які підрядник не міг передбачити, а також враховуючи наявність неузгодженості у діях обох сторін, стягнення з підрядника штрафних санкцій у повному розмірі суперечитиме засадам розумності та справедливості та матиме наслідком спотворення дійсного правового призначення штрафних санкцій. Оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання штрафні санкції, у цьому випадку, перетворюються на несправедливо непомірний тягар для відповідача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків позивачем.
Під час вирішення питання про зменшення заявленого розміру штрафних санкцій судом, зокрема, враховано, що відповідач під час виконання умов договору намагався діяти добросовісно, маючи на меті виконання умов договору та задоволення потреб позивача.
Беручи до уваги ступінь вини відповідача, характер допущених порушень, а також обставини здійснення господарської діяльності в умовах воєнного стану, з метою відновлення балансу інтересів сторін, здійснення відповідачем діяльності, направленої на підтримання галузі обороноздатності країни, відсутність доказів негативних наслідків, збитків позивача від порушення відповідачем зобов`язання за договором, суд вважає за можливе зменшити суму штрафних санкцій на 85% зі стягненням з відповідача пені за порушення строків завершення будівництва в сумі 33.289,30 грн та штрафу за порушення строків завершення будівництва понад тридцять днів в сумі 31.921,24 грн.
Подібного висновку дійшов Центральний апеляційний господарський суд у постанові від 25.05.2026 у справі № 904/405/26.

Судові витрати

Відповідно до приписів ч. 9 ст. 129 ГПК України, витрати зі сплати судового збору в повному обсязі покладаються на відповідача, як сторону, внаслідок неправильних дій якої виник даний спір.
Господарський суд наголошує, що судові витрати по сплаті судового збору покладаються на відповідача у повній сумі, оскільки позивачем було заявлено правомірні вимоги про стягнення пені та штрафу, а зменшення судом її розміру не впливає на відшкодування відповідачем позивачу судових витрат.

Керуючись ст. 73-79, 86, 129, 233, 238, 240, 241 ГПК України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "СТРОЙ ЮА" (Україна, 53860, Дніпропетровська обл., Криворізький р-н, місто Зеленодольськ, пр.Незалежності, будинок 9А; ідентифікаційний код 38888898) на користь Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 ) 33.289,30 грн (тридцять три тисячі двісті вісімдесят дев`ять грн 30 к.) пені, 31.921,24 грн (тридцять одну тисячу дев`ятсот двадцять одну грн 24 к.) штрафу, 5.216,84 грн (п`ять тисяч двісті шістнадцять грн 84 к.) судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Видати наказ після набрання рішенням законної сили.

Рішення суду може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складене 18.06.2026

Суддя С.А. Дупляк