ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2026 р.	Справа № 577/7563/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бегунца А.О.,
Суддів: П`янової Я.В. , Русанової В.Б. ,
за участю секретаря судового засідання Реброва А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2026, головуючий суддя І інстанції: С.М. Гелета, вул. Герасима Кондратьєва, 159, м. Суми, 40602, повний текст складено 08.04.26 року по справі № 577/7563/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Конотопського відділу Державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління міністерства юстиції України  третя особа  Старший державний виконавець Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Кузько В.О. 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, третя особа старший державний виконавець Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузько Валентина Олександрівна, в якому просив суд:
- визнати протиправною бездіяльність старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузько Валентини Олександрівни у виконавчих провадженнях №74665922, №75848017, №76333576, №74666045 щодо їх не зупинення, з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження";
- зобов`язати старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кузько Валентину Олександрівну зупинити виконавчі провадження №74665922, №75848017, №76333576, №74666045 з підстав передбачених п.1 ч.1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження".
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що на виконанні у Конотопському відділі державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебувають виконавчі провадження № 74665922, №75848017, №76333576 та №74666045. У зв`язку з проходженням військової служби позивач звернувся до відповідача із заявою про зупинення вчинення виконавчих дій у зазначених виконавчих провадженнях на підставі пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження". Однак відповідач у встановлений законом строк не вчинив дій щодо зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №74665922, №75848017, №76333576 та №74666045, що, на думку позивача, свідчить про протиправну бездіяльність.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з вказаним рішенням, позивачем ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій, вказуючи на порушення норм права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просить рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 скасувати та ухвалити постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції зазначив, що факт проходження військової служби не є безумовною підставою для зупинення виконавчих дій і боржник має додатково довести неможливість їх проведення, однак такі висновки є помилковими, оскільки сам факт мобілізації у воєнний час є достатньою підставою для обов`язкового зупинення провадження. Верховний Суд у постанові від 26.11.2025 прямо вказав, що незупинення провадження порушує фундаментальні права боржника, оскільки позбавляє його можливості отримувати кореспонденцію, оскаржувати оцінку майна чи дії виконавця, реалізувати право на захист. Також позивач просив розглядати справу без його участі. 
Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, Конотопський ВДВС у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зазначено, що згідно з офіційною відповіддю військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 14.01.2016 перебуває у статусі особи, яка самовільно залишила військову частину. Отже, станом на день звернення ОСОБА_1 до державного виконавця та на день ухвалення судом першої інстанції спірного рішення, позивач фактично не проходив військову службу, а отже втратив матеріально-правову підставу для отримання пільг та зупинення дій за ст. 34 ЗУ "Про виконавче провадження"
Відповідно до положень ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.04.2024 відкрито виконавче провадження №74665922 з примусового виконання постанови №3/577/349/24, виданої від 27.03.2024 та стягнуто з боржника 605,60 грн судового збору на користь держави, виконавчий збір у розмірі 60,56 грн витрати виконавчого провадження у розмірі 303,00 грн.
Постановою старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 08.04.2024 відкрито виконавче провадження №74666045 з примусового виконання постанови №3/577/349/24, виданої від 27.03.2024 та стягнуто з боржника штраф у розмірі 17000 грн на користь держави, виконавчий збір у розмірі 1700 грн витрати виконавчого провадження у розмірі 303,00 грн.
Постановою старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 19.08.2024 відкрито виконавче провадження №75848017 з примусового виконання постанови №3/577/1224/24, виданої 13.08.2024 та стягнуто з боржника штраф у розмірі 102000 грн на користь держави, виконавчий збір у розмірі 10200 грн витрати виконавчого провадження у розмірі 303,84 грн.
Постановою старшого державного виконавця Конотопського відділу державної виконавчої служби у Конотопському районі Сумської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 18.10.2024 відкрито виконавче провадження №76333576 з примусового виконання постанови №3/577/1622/24, виданої 11.10.2024 та стягнуто з боржника судовий збір у розмірі 605,60 на користь держави, виконавчий збір у розмірі 60,56 грн витрати виконавчого провадження у розмірі 303,84 грн.
04.12.2025 позивач звернувся до Конотопського відділу ДВС із заявою про зупинення зокрема виконавчих проваджень ВП №74665922, №75848017, №76333576 та №74666045 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", до якої заяви додано копію військового квитка та довідку військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2025 №2661.
За результатами розгляду вищевказаної заяви Конотопським відділом ДВС листом від 08.12.2025 № 25.2-30/88376 повідомлено про відсутність підстав для зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, оскільки матеріали провадження не містять обставин, які б свідчили, що умови проходження боржником військової служби унеможливлюють вчинення державним виконавцем виконавчих дій у межах виконавчого провадження.
Вважаючи протиправною бездіяльність державного виконавця щодо не зупинення вчинення виконавчих дії у спірних виконавчих провадженнях, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необгрунтованості.
Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції. враховуючи наступне.
Згідно із частиною 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-VІІІ виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За приписами статті 2 Закону № 1404-VІІІ виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (ч. 1 ст. 13 Закону № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону № 1404-VIII виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частини 1-2 статті 18 Закону №1404-VIII).
Так, предметом даної справи є зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях, відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження".
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 34 Закону № 1404-VIII виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, або якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе чи на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.
Відповідно до правових висновків викладених у постанові Верховного Суду від 26.11.2025 по справі № 466/10524/22, синтаксичний розбір текстуального змісту цієї норми права дає підстави для висновку, що у цьому випадку словосполучення “якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе" застосовується до обох частин речення, які пов`язані сполучником "або". Натомість сполучник "чи" якраз використаний з метою посилення роздільності перелічуваних підстав. Відповідно, застосовуючи у названій нормі матеріального права сполучник "або", законодавець мав на меті не протиставити одну умову іншій, а вирізнити види проходження боржником військової служби.
Таким чином, конструкція норми пункту 1 частини першої статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" полягає у тому, що як до першої підстави, так і до другої застосовується умова "якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе".
Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 30 листопада 2023 року у справі № 120/875/23, від 05 березня 2025 року у справі № 1309/7139/12.
Отже, результат аналізу наведеної правової норми свідчить, що нею передбачено три умови, за наявності яких виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій:
1) проходження боржником строкової військової служби, військової служби за призовом осіб офіцерського складу, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе, або
2) якщо боржник проходить військову службу та виконує бойові завдання військової служби у бойовій обстановці чи в районі проведення антитерористичної операції, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації у Донецькій та Луганській областях, якщо згідно з умовами служби проведення виконавчих дій неможливе, чи
3) на прохання стягувача, який проходить таку військову службу.
Отже, частина перша статті 34 Закону України "Про виконавче провадження" містить три підстави для зупинення виконавчих дій, одна з яких "на прохання стягувача, який проходить таку військову службу".
Дана підстава є самостійною та не потребує доведення з боку заявника додаткового доведення особливості умов служби, які унеможливлюють таке виконання.
Матеріалами справи підтверджено, що 04.12.2025 позивач звернувся до Конотопського відділу ДВС із заявою про зупинення виконавчих проваджень №74665922, №75848017, №76333576, №74666045 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", до якої одночасно додав копію військового квитка та довідку військової частини НОМЕР_1 від 24.09.2025 № 2661 про проходження позивачем військової служби.
Також ОСОБА_1 вказує, що відповідач, у встановлений строк, не вчинив жодних дій щодо зупинення виконавчих дій у виконавчих провадженнях №74665922, №75848017, №76333576, №74666045, що підтверджується змістом листа Конотопського відділу ДВС від 08.12.2025 № 25.2-30/88376.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач перебуває на військовій службі по мобілізації у військовій частині НОМЕР_1 , що підтверджується довідкою від 24.09.2025 № 2661 (форма 5) , виданою для подання до Кремінського ЦНАП.
Статтею 18 Закону №1404-VIII закріплено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, коштів на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на електронних рахунках платників акцизного податку, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до частин першої та другої статті 48 Закону № 1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.
Зважаючи на наведені законодавчі положення, які унормовують можливість державним виконавцем здійснювати примусове виконання рішень про стягнення в дохід держави коштів, прийнятих у кримінальній справі та у справі про адміністративне правопорушення, у тому числі шляхом звернення стягнення на майно боржника, що не потребує особистої присутності боржника, колегія суддів зазначає, що умови служби позивача не свідчать про неможливість проведення державним виконавцем виконавчих дій з метою примусового виконання.
У свою чергу, позивачем не надано до заяви від 04.12.2025 жодних належних та допустимих доказів того, що умови проходження ним військової служби унеможливлюють здійснення визначених державним виконавцем на даному етапі виконання виконавчих дій у межах виконавчих проваджень.
Щодо посилання позивача в апеляційній скарзі, що чинним законодавством України, зокрема Статутом ЗСУ не передбачено жодного іншого доказу для підтвердження проходження військової служби, ніж військовий квиток та довідка форми 5, колегія суддів вважає помилковими, оскільки Статут ЗСУ визначено загальні права та обов`язки військовослужбовців, порядок проходження служби та внутрішній розпорядок у військових частинах, проте вони не встановлюють та не можуть встановлювати виключного (вичерпного) переліку документів, що мають статус належних доказів у судовому процесі, зокрема витягів з наказів тощо.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 34 Закону України "Про виконавче провадження", підставою для зупинення виконавчих дій є не сам факт проходження військової служби, а саме неможливість проведення таких дій згідно з умовами служби, що має бути підтверджено відповідними доказами.
Аналогічна правова позиція вказана Верховним Судом у постанові від 30.11.2023 у справі № 120/875/23, у якій суд дійшов висновку, що проходження військової служби за призовом під час мобілізації саме по собі не є безумовною підставою для зупинення виконавчих дій.
Щодо посилань позивача на висновки Верховного Суду у постанові від 26.11.2025 по справі №466/10524/22, колегія суддів вважає їх нерелевантними, оскільки предметом судового дослідження у наведеній справі були обставини виконавчого провадження, що склалися на етапі звернення стягнення на обєкти нерухомого майна, належного боржнику, що вимагало його особистої присутності.
Варто зауважити, що у кожних окремих правовідносинах при застосуванні судом одних й тих самих норм права в залежності від фактичних обставин справи, оцінки судами доказів або відсутності певних доказів, висновки судів можуть бути відмінними від тих, що здійснені судом в цій справі, проте це не свідчить про неправильне застосування норми матеріального права, а вказує на відмінність фактичних обставин та доказової бази. Різниця у встановлених обставинах у сукупності з наданими сторонами доказами об`єктивно впливає на умови застосування правових норм.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції в повному обсязі дослідив положення нормавтиних актів, що регулюють спірні правоввідносини та дійшов вірного вимсновку про відсутність підсиав дя зупинення виконавчого провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 34 ЗУ "Про виконавче провадження".
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 08.04.2026 по справі № 577/7563/25 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		А.О. Бегунц	
Судді	   	Я.В. П`янова   В.Б. Русанова   	
Повний текст постанови складено 27.05.2026 року