ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/873/26 Справа № 175/1403/22 	  	Суддя у 1-й інстанції - Білоусова О.М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 квітня 2026 року Дніпровський апеляційний суд у складі:    головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
суддів - Свистунової О.В., Пищиди М.М.
за участю секретаря - Триполець О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення завданих збитків, пені та моральної шкоди 
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року, -

В С Т А Н О В И В:

20 червня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до АТ «КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення завданих збитків, пені та моральної шкоди, в якому зазначила, що 18 жовтня 2021 року по її рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», без її згоди було збільшено кредитний ліміт та, також без її згоди та підтвердження, було незаконно здійснено операцію по перерахуванню на невідомий рахунок кредитних грошових коштів в сумі 27324,50 грн., додатково банком, на свою користь, було утримано комісію 1093,70 грн. - 4% від суми переказу, за переказ кредитних коштів, внаслідок чого з рахунку позивача було списано грошові кошти в загальній сумі 28 436, 20 гривень. Неодноразово вона намагалася зв`язатися з оператором, вдалося це зробити лише з четвертої спроби. В розмові вона також не підтверджувала переказ, її карта була заблокована, проте оператор повідомила, що переказ все одно здійснено. У письмових заявах ОСОБА_1 просила АТ КБ Приватбанк зберегти всі відомості щодо транзакції та розмови з оператором для звернення до правоохоронних органів, зупинити нарахування відсотків, повернути кошти тощо. На її звернення банк відмовився відновити баланс коштів на рахунку, інформацію про рахунок, куди були перераховані кошти не надав. Також було відмовлено у зупиненні нарахування відсотків на використаний кредитний ліміт - до прийняття остаточного рішення по справі. Оскільки пільговий період закінчувався і банк не бажав йти назустріч навіть в частині ненарахування щомісячних процентів, ОСОБА_1 24.11.2021 року, в передостанній день пільгового періоду, за власні кошти погасила заборгованість за кредитним лімітом, яка виникла внаслідок неправомірного, на її думку, перерахування коштів, та сплатила банку 28 436,20грн. При цьому вона направила письмове звернення до банку, в якому повідомила, що погашення боргу не означає, з її боку, визнання правомірності перерахування коштів. Внаслідок цього позивач отримала реальні збитки, завдані їй, як споживачу банківських послуг. Окрім того, 19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася із заявою про злочин до Департаменту кіберполіції - Управління протидії кіберзлочинам в Дніпропетровській області. Того ж дня її звернення було перенаправлене до Відділення поліції №8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП В Дніпропетровській області, проте відомості про злочин не були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Внаслідок зазначених обставин вона звернулася до суду, проте ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року провадження за скаргою було закрите через внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Також ОСОБА_1 звернулася до мобільного оператора «Водафон» - ПрАТ «ВФ Україна», від якого отримала відомості про те, що її фінансовий номер є контрактним. З 01.01.2021 року по 22.10.2021 року сім-картка не замінювалася. Вважає, що банк незаконно збільшив кредитний ліміт по картці та перерахував на невідомий рахунок грошові кошти з її рахунку, внаслідок чого їй були завдані матеріальні збитки на суму 28 436,20 грн. Додатково просить стягнути пеню на момент ухвалення судового рішення та моральну шкоду в сумі 8000 грн. Моральну шкоду обґрунтовує тим, що внаслідок незаконного списання коштів з її рахунку вона перенесла сильне душевне хвилювання, що негативно вплинуло на життєвий уклад позивача та й членів її родини, оскільки виникла необхідність у перерозподілі сімейного бюджету, вона була вимушена витрачати час на візити до банку, до правоохоронних органів тощо (том 1 а.с.1-8).

Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів шляхом стягнення завданих збитків, пені та моральної шкоди  - відмовлено (том 2 а.с.14-18).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі (том 2 а.с. 22-27).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, виходячи з наступного. 

Судом 1 інстанції встановлено, що 18 жовтня 2021 року по рахунку позивача, відкритому в АТ КБ «Приватбанк» було збільшено кредитний ліміт та здійснено операцію по перерахуванню на невстановлений рахунок кредитних грошових коштів в сумі 27324,50 грн. При здійсненні переказу банком було утримано комісію за переказ кредитних коштів - 4% від суми переказу, що становило 1093,70 грн., тож внаслідок вищевказаної операції з рахунку позивача було списано грошові кошти в загальній сумі 28 436, 20 гривень. Зазначені обставини підтверджуються випискою по картці, яка додана до позовної заяви, також вказані обставини визнаються сторонами по справі.
19 жовтня 2021 року ОСОБА_1 направила електронне звернення з приводу вчиненого відносно неї злочину до Департаменту кіберполіції - Управління протидії кіберзлочинам в Дніпропетровській області, яке було перенаправлене до Відділення поліції №8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП В Дніпропетровській області, що підтверджується супровідним листом Департаменту кіберполіції Управління протидії кіберзлочинам в Дніпропетровській області від 19.10.2021 року. Заява була зареєстрована у Відділенні поліції №8 Дніпровського районного управління поліції ГУНП В Дніпропетровській області (ЄО №4726 від 19.10.2021р.) За наслідками проведеної перевірки було складено висновок про припинення перевірки. Не погоджуючись з цим висновком, ОСОБА_1 звернулася до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області зі скаргою на бездіяльність співробітників поліції. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 січня 2022 року по справі №175/5546/21 провадження за скаргою було закрите, оскільки прокурором було надано витяг про внесення відомостей в Єдиний реєстр досудових (кримінальне провадження №12022046440000003).
22 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до АТ «КБ «Приватбанк» із заявою, в якій просила надати повну інформацію про транзакцію, записи розмов з оператором, результат внутрішнього розслідування тощо. Також в цій заяві вона просила забезпечити збереження всієї наявної інформації щодо переказу коштів з її картки.
Листом від 19.11.2021 року АТ «КБ «Приватбанк» повідомив позивачці про те, що інформацію про транзакцію вона може побачити у виписці, яку можна отримати через додаток Приват24 чи у будь-якому відділенні банку. В цьому ж листі банк зазначає, що транзакція була підтверджена 3Dsecure, який надсилався на фінансовий телефон ОСОБА_1 Пароль в Приват24 не змінювався. Цим же листом АТ «КБ «Приватбанк» повідомив, що банк не може повернути їй кошти.
Також АТ «КБ «Приватбанк» зазначено, що відповідно до ст. 55 Закону України « Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови), що розмішені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет.
«2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.
2.1.4.12.9. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки у Стоп-лист Платіжною системою».
2.1.4.12.5. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, а в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.
Виходячи з викладеного , збитки спричинені позивачу, не підлягають відшкодуванню за рахунок банку, оскільки згідно Умов та правил надання банківських послуг:
«2.1.4.12.3. Банк не несе відповідальності за операції,що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних».
24 листопада 2021 року ОСОБА_1 перерахувала на свій рахунок 29142 грн., чим повністю погасила заборгованість по картці, що підтверджується відомостями з додатку Приват24 позивача та визнається відповідачем.
30 листопада 2021 року ОСОБА_1 направила лист до АТ КБ «Приватбанк», яким повідомила, що погашення боргу пов`язане не з його визнанням, а з метою уникнення нарахування відсотків та штрафних санкцій, оскільки банком відмовлено у призупиненні нарахування відсотків на суму заборгованості до прийняття остаточного рішення щодо спірної транзакції.
15 грудня 2021 року ОСОБА_1 знову звертається до АТ «КБ «Приватбанк» із листом, в якому повторно просить надати повну інформацію щодо переказу грошових коштів та повернути кошти на її рахунок.
Листом від 22.12.2021 року АТ «КБ «Приватбанк» відмовив ОСОБА_1 у наданні фото та відеоматеріалів. 
Окрім того, 22.10.2021 року ОСОБА_1 звернулася до ПрАТ «ВФ Україна» із листом, в якому просила надати відомості про її номер телефону, перевипуск сім-карти тощо, також просила надати виписку по дзвінкам за 18-19 жовтня 2021 року.
У відповідь на вищевказане звернення ПрАТ «ВФ Україна» (оператор мобільного зв`язку Vodafone) повідомило, що фінансовий номер ОСОБА_1 обслуговується в контрактному сегменті, у період з січня 2021 року по момент звернення (жовтень 2021р.) заміна сім-карти зафіксована не була, за допомогою оператора функція переадресації дзвінків не активувалася. Обслуговування клієнтів контрактної форми відбувається лише при пред`явленні паспорта чи іншого документу, який посвідчує особу. Також ПрАТ «ВФ Україна» було надано довідкову інформацію про надані послуги за 18-19 жовтня 2021 року.
Крім того, представником АТ КБ «Приватбанк» до матеріалів справи було долучено висновок службової перевірки за фактом шахрайських дій у відношенні клієнта ОСОБА_1 , у якому зазначено, що прослуховуванням діалогів ОСОБА_1 із операторами банку було встановлено, що перед списанням їй телефонували з номеру НОМЕР_1 і повідомляли про хакерську атаку на її банківську карту, проте вона ніяких конфіденційних даних їм не передавала.
Представником позивача було надано результат перевірки вищевказаного номера на належність банку. Результат перевірки - номер належить АТ КБ «Приватбанк». Перевірку здійснено двома способами - шляхом переписки в чат-боті, а також безпосередньо через додаток Приват 24» за наступним алгоритмом: натиснути «навушники» в правому верхньому куті в додатку, на наступній сторінці, яка називається «Комунікації» необхідно натиснути на «Дзвінки» (Історія дзвінків від банку), потім в меню «Дзвінки» з`являється можливість «Перевірити номер телефону», після чого необхідно ввести номер та отримати результат перевірки.
У висновку службової перевірки також зазначено, що аналізом руху коштів по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що 18.10.2022 року о 22:58:35, через Приват 24 здійснено переказ грошових коштів на суму 27342,50 грн. (комісія 1093,70грн.) з призначенням платежу: «OPLATA3? BULVARNO-KUDRYAVSKA, LVIV, UA, переказ зі свої картки». Переказ здійснено ручним вводом даних картки (номеру картки, терміну дії та CVV-коду) з подальшим підтвердженням 3-D Secure, через сервіс Оплата3, АТ «Укргазбанк», тому відслідкувати подальший рух коштів на надалося можливим. 
За клопотанням представника позивача, судом було витребувано інформацію щодо підтвердження вищевказаної транзакції від АТ «Укргазбанк». Листом від 14.08.2023 року АТ «Укргазбанк» повідомив, що в інформаційних системах банку не знайдено інформацію про вищевказану транзакцію.
Також на ухвалу суду, банк не надав відомостей про те, куди були перераховані грошові кошти, не зазначив відповідний рахунок. Письмово Банк повідомив, що не має інших відомостей про транзакцію, в тому числі про реквізити рахунку, куди були спрямовані грошові кошти.
Також у висновку службового розслідування зазначено, що було здійснено аналіз приладів, з яких було здійснено вхід в акаунт «Приват24» ОСОБА_1 . Так, окрім традиційного пристрою «Samsung», були здійснені входи з нетипового пристрою «REDMI NOTE 7/XIAOME». При цьому подальшим аналізом було встановлено, що з цього ж пристрою в період з квітня по жовтень 2021 року здійснювались входи в аккаунти ще 105 клієнтів. Всі ці клієнти зверталися до банку і у всіх випадках банк знаходив провину клієнта у несанкціонованому списанні грошових коштів, ігноруючи системність використання одного й того самого приладу для вчинення шахрайських дій.
Відповідно до п.1.1.2.1.21, клієнт зобов`язаний негайно повідомляти банк шляхом дзвінка до колцентру (протягом 15 хвилин) про інформацію, яка стала відома клієнту про втрату/крадіжку картка, стікера PayPass, сім-карти, мобільного телефону, несанкціонованих транзакцій по його рахунках (а також по рахунках 3-х осіб).
Виписка, яка формується банком, не містить відомостей про точний час списання грошових коштів. Відповідно до письмових пояснень представника відповідача та вищевказаного висновку службового розслідування, списанні коштів мало місце 18.10.2021 року о 22:58:35.
З наявних у справі відомостей, які були отримані від ПрАТ «ВФ Україна», про надані послуги ОСОБА_1 , вбачається, що вона телефонувала оператору на номер 3700 та на номер НОМЕР_2 , які є номерами гарячої лінії Приватбанку у 22:53 год, 23:02 год, 23:18 год. та 23:19 год. Зазначені обставини свідчать про те, що ОСОБА_1 не порушила Умови надання банківських послуг щодо негайного повідомлення банк про несанкціоновані транзакції.
В даному випадку як у письмових поясненнях, так і у висновку службового розслідування зазначається про застосування технології 3-D Secure для підтвердження транзакції. Зазначена технологія полягає у введенні на платіжному майданчику коду з СМС-повідомлення. Про це прямо зазначено у висновку службового розслідування, цей же спосіб підтвердження називає оператор у розмові з ОСОБА_1 . Розмова від 19.10.2021 року (файл 695542563), починаючи з 08:00 хвилини.
З відомостей, які були надані ПрАТ «ВФ Україна» вбачається, що СМС було направлене ОСОБА_1 о 22:43:14 - тобто за 15 хвилин до списання. Це СМС повідомлення про зменшення кредитного ліміту, який був зменшений о 22:46 год. Це узгоджується з тим, що говорить оператор у розмові з ОСОБА_1 . Наступне СМС було вже о 23:28. Це СМС з блокуванням картки. Воно було через 30 хвилин після транзакції і до підтвердження списання коштів відношення не має і мати не може 

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд 1 інстанції виходив з того, що вина АТ КБ «ПриватБанк» у здійсненні транзакцій по рахункам позивача недоведена, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Із вказаним висновком суду 1 інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Пунктом 11 розділу VI Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року» № 705, встановлено, що користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Відповідно до ст. 55 Закону України « Про банки та банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Невід`ємною частиною договору банківського обслуговування є Умови та правила надання банківських послуг (далі - Умови), що розмішені на офіційному сайті банку в мережі Інтернет. 
Відповідно до п.1.1.5.14 Умов, клієнт несе відповідальність за всі операції, які проводяться в підрозділах банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват24 з використанням передбачених цими умовами засобів його ідентифікації і аутентифікацції.
Відповідно до п.1.1.1.39 Умов, ідентифікацією клієнта у Приват24 є введення імені користувача і пароля.
Згідно п.1.1.5.5. Умов та правил надання банківських послуг, банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки клієнта, карту, контрольну інформацію клієнта, відправленому в СМС повідомленні пін-коді, ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24, паролі (ніку) MobileBanking або проведених клієнтом операціях стане відомо іншим особам, внаслідок несумлінного виконання клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв`язку під час використання цих приладів.

«2.1.4.5.1. Клієнт зобов`язаний не передавати Картки, ПІНи, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або що суперечать чинному законодавству.
2.1.4.12.9. Клієнт несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, включаючи операції, що супроводжуються правильним введенням нанесених на картці даних, до моменту звернення Клієнта в Банк та блокування Картки і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки у Стоп-лист Платіжною системою».
2.1.4.12.5. Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з рахунку третіми особами, а в разі, якщо його дії або бездіяльність призвели до втрати Картки, розголошенню ПІНа або іншої інформації, яка дає можливість ініціювати платіжну операцію.
2.1.4.12.3. Банк не несе відповідальності за операції,що супроводжуються правильним введенням ПІНа або нанесених на картці даних».
Чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу /зняття позивачем, здійсненого з належною авторизацією/введенням пінкоду.

Чинним законодавством не надано повноважень банку здійснювати повернення проведеного переказу /зняття позивачем, здійсненого з належною авторизацією/введенням пінкоду.

Матеріалами справи вина АТ КБ «ПриватБанк» у здійсненні транзакцій по рахункам позивача недоведена.

Згідно з п. 14.3 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок проведення емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій із їх використанням, у тому числі обмеження щодо порядку емісії та здійснення операцій із їх використанням, визначаються нормативно-правовими актами Національного банку України.
Загальні вимоги Національного банку до емісії банкам-резидентам, філіями іноземних банків електронних платіжних засобів і порядок здійснення операцій з їх використанням визначені положенням «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року» № 705.
Згідно з пунктом 14.12 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та пунктом 1 розділу VI Положення № 705, користувач зобов`язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Пунктами 2,5 розділу VI Положення № 705 встановлено, що користувач зобов`язаний надійно зберігати та не передавати іншим особам електронний платіжний засіб, ПІН, та інші засоби., які дають змогу користуватися ним.
Користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем. Відповідно до п. 9 розділу Х Положення № 705 контроль за рухом і цільовим використанням коштів за рахунками користувачів з використанням електронних платіжних засобів здійснюється власниками цих рахунків.
За змістом п. 6 розділу VI Положення № 705 та п. 14.6 ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.
За загальним правилом зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України).
Відповідно до частин 1,2 ст. 614 ЦК України, особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
Враховуючи вищевикладене, положення умов договору між сторонами, ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів та здійснення операцій з їх використанням» затвердженого постановою Правління НБУ 05 листопада 2014 року № 705, відсутні підстави вважати ,що банком порушено вимоги чинного законодавства .
Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.
Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до ч.ч.3,4 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Зокрема, відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, як вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачено ст.16 ЦК України.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Отже, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на розподілі процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Розподіл процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності втілюється у площині лише прав та обов`язків сторін. Отже, принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову за загальним правилом покладається на позивача, а доведення заперечень щодо позовних вимог покладається на відповідача.

Як вбачається, із матеріалів справи, зазначені операції за твердженням позивача вона не здійснювала, то такі операції стали можливими в результаті розголошення позивачем конфеденційної інформації по карткам, пінкоду, передачі даних та паролей третім особам.

Наявність кримінального провадження не може свідчити, у силу презумпції невинуватості, про вчинення злочину стосовно позивача до винесення вироку, яким такі обставини можуть бути встановлені.

Оскільки у Банку були всі підстави виконати розпорядження власника рахунку про переказ коштів, який був ідентифікований, суд 1 інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову. 

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими доказами по справі.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, власним тлумаченням норм права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції. Крім того, вказані доводи були предметом розгляду у суді першої інстанції та судом першої інстанції їм було надано обґрунтовану оцінку, а тому вони додатковому правовому аналізу не підлягають.

Крім того, апелянт не скористався наданими йому правами, не обґрунтував свої позовні вимоги та доводи апеляційної скарги, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволені позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 

Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 09 липня 2025 року - залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Повний текст постанови складено 30 квітня 2026 року. 

Судді: