Справа № 357/6243/26
1-кп/357/804/26 
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.05.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:
головуючого судді –   ОСОБА_1 ,
за участі: секретаря судового засідання –  ОСОБА_2 , 
сторін кримінального провадження:
прокурора Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону – ОСОБА_3 ,
обвинуваченого – ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),
захисника – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12026116030000005 від 05.01.2026, за обвинуваченням
ОСОБА_4 , який народився  ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Краснопілка Гайсинського р-ну Вінницької обл., громадянина України, із середньою освітою, одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «молодший сержант», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України, 
з укладеною 14.04.2026 між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 угодою про визнання винуватості, -  
У С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
Молодший сержант ОСОБА_4 , у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, пунктів 2, 20 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, достовірно знаючи, що він не має права керування транспортними засобами, а посвідчення водія, яке є офіційним документом, вилучене у нього 23.02.2018, може бути повернуто йому лише після обов`язкового проходження позачергового медичного огляду та складення теоретичного і практичного іспитів, з метою незаконного набуття права на керування транспортними засобами категорії «В» та «С» та уникнення можливої адміністративної відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень, пов`язаних із порушенням Правил дорожнього руху України (ст.126 КУпАП) у невстановлений досудовим розслідуванням час у один з днів вересня 2022 року, але не пізніше 30.09.2022, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, реалізуючи свій протиправний умисел, за допомогою соціальної мережі «Фейсбук», діючи умисно, з метою підроблення посвідчення водія та подальшого його використання, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, вступив у змову з невстановленою особою, досудове розслідування стосовно якої здійснюється окремо, щодо спільного виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія на власне ім`я за винагороду у розмірі 10000 грн.
Продовжуючи реалізацію свого протиправного умислу, спрямованого на підроблення посвідчення водія, ОСОБА_4 , у один з днів вересня 2022 року, але не пізніше 30.09.2022, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, діючи умисно, за попередньою змовою із вказаною невстановленою досудовим розслідуванням особою, у невстановлений досудовим розслідуванням час, безпосередньо виконав частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційних документів, надавши (повідомивши) цій особі, свої анкетні дані, які необхідно було зазначити при підробленні документу, а також, свою фотокартку та зразок свого підпису, які у подальшому використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 .
У подальшому, невстановленою досудовим розслідуванням особою, за попередньою змовою з ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим розслідуванням час у один з днів вересня 2022 року, але не пізніше 30.09.2022, більш точної дати досудовим розслідуванням не встановлено, у невстановленому місці, із застосуванням друкуючого пристрою із термосублімаційним способом друку, виготовлено завідомо для останнього підроблений офіційний документ, а саме посвідчення водія на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_2 , нібито видане 30.09.2022 територіальним сервісним центром МВС №5142, оскільки бланк документа не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, та посвідчення водія серії НОМЕР_2 від 30.09.2022 ТСЦ 5142 взагалі не видавалося.
Таким чином, ОСОБА_4 , діючи за вказаних вище обставин за попередньою змовою із невстановленою особою, досудове розслідування стосовно якої здійснюється окремо, безпосередньо виконавши частину об`єктивної сторони кримінально-караного діяння, пов`язаного із підробленням офіційного документу, шляхом надання (повідомлення) цій особі своїх анкетних даних, які необхідно було зазначити при підробленні документа, а також надавши своє фото, та фото власного підпису, вчинив підроблення посвідчення (офіційного документу), яке видається та посвідчується установою, і яке надає права, з метою використання його підроблювачем.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.358 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, за попередньою змовою групою осіб.
Він же, у порушення вимог ст.ст. 9, 11, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України, п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340, 05.01.2026, приблизно о 12 годині 30 хвилин, будучи учасником дорожнього руху, як водій транспортного засобу марки «BMW» модель 346 з реєстраційним номером НОМЕР_3 , перебуваючи на 78 км автомобільної дороги М-05 «Київ-Одеса» поблизу міста Біла Церква Київської, маючи протиправний умисел, спрямований на використання завідомо для останнього підробленого документу, усвідомлюючи свої протиправні дії, достовірно знаючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_2 є підробленим, з метою створити перед працівниками поліції видимість наявності у нього дійсного посвідчення водія, яке дає право на керування транспортним засобом відповідної категорії і таким чином уникнути адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, пов`язаного із порушенням Правил дорожнього руху (ст.126 КУпАП), надав завідомо для нього підроблене посвідчення водія на власне ім`я серії НОМЕР_2 , нібито видане 30.09.2022 ТСЦ 5142, оскільки бланк документа не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України, а посвідчення водія серії НОМЕР_2 взагалі не видавалося, таким чином використавши завідомо підроблений документ.
Таким чином, суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.4 ст.358 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як використання завідомо підробленого документа.
ІІ. Відомості про укладення угоди сторонами кримінального провадження та позиції сторін щодо можливості її затвердження.
14.04.2026 між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, яку подано в підготовчому судовому засіданні.
У підготовчому судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладені даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості, просив призначити обвинуваченому покарання, визначене угодою сторін кримінального провадження.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, щиро розкаявся, та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди. 
Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити покарання, визначене в угоді, підтримавши позицію обвинуваченого.
ІІІ. Мотиви суду щодо затвердження угоди про визнання винуватості та призначення покарання.
Розглядаючи питання в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України про затвердження угоди, суд виходить з наступного.
Частинами 1, 2 ст. 474 КПК України передбачено, що якщо угоди досягнуто під час досудового розслідування, обвинувальний акт з підписаною сторонами угодою невідкладно надсилається до суду. 
Розгляд щодо угоди проводиться судом під час підготовчого судового засідання за обов`язкової участі сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для розгляду. 
Згідно з ч.ч. 1,4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, злочинів внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.
Відповідно до п.1 ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.
У зв`язку з наведеним, суд має підстави розглянути дане провадження відповідно до положень ст. 473 КПК України.
Так, згідно з умовами угоди про визнання винуватості обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі пред`явленого обвинувачення у судовому провадженні. 
Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 призначити покарання за ч. 3 ст. 358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, за ч.4 ст.358 КК України – обмеження волі на строк 1 (один) рік, на підставі ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців, на підставі ст.58 КК України замість обмеження волі призначити покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців з відрахуванням в дохід держави 10 відсотків із суми його грошового забезпечення.
Суд, заслухавши пояснення сторін кримінального провадження, дійшов висновку, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.
При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ст. 474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 ч.2 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.
Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 КПК України.
При призначенні покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст. ст. 65-67 КК враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Обвинувачений вчинив умисні кримінальні правопорушення проти авторитету органів державної влади, має постійне місце проживання, військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період військової частини НОМЕР_1 у військовому званні молодший сержант, характеристики за місцем служби та місцем проживання відсутні, у 2023 році брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є учасником бойових дій, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. З матеріалів кримінального провадження також вбачається, що обвинувачений не належить до осіб з інвалідністю.
Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. 
Оскільки умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 3 ст. 358, ч.4 ст.358 КК України як підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його підроблювачем, за попередньою змовою групою осіб та використання завідомо підробленого документа, які згідно з положеннями ст. 12 КК України, відносяться до категорії нетяжкого злочину та кримінального проступку, враховуючи данні про особу винного, який є учасником бойових дій, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимий, його ставлення до вчиненого, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих обставин, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, і призначення ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання за ч.3 ст.358, ч.4 ст.358, ч.1 ст.70, ст.58 КК України у виді службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави суми його грошового забезпечення, оскільки призначення такого покарання, враховуючи обставини, які характеризують ОСОБА_4 та обставини вчинення кримінальних правопорушень, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.
У відповідності до ст.58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.
Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.
IV. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Судом встановлено, що у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого запобіжні заходи не застосовувались.
Цивільний позов не заявлено.
Питання щодо речових доказів слід вирішити згідно з вимогами ч.9 ст. 100 КПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. Враховуючи, що процесуальні витрати, які складаються з витрат на проведення судової експертизи (висновок експерта № СЕ-19/111-26/428-ДД від 13.01.2026) у розмірі 3565,60 грн (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять гривень 60 копійок) документально підтверджені, тому вказані витрати підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.358 КК України, ст.ст.314, 374-376, 469, 472-475 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 14.04.2026 про визнання винуватості, укладену між прокурором Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 у кримінальному провадженні № 12026116030000005 від 05.01.2026.
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.358, ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому узгоджене сторонами угоди покарання:
- за ч.3 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців;
- за ч.4 ст.358 КК України у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити  ОСОБА_4  узгоджене сторонами угоди покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Відповідно до ст.58 КК України замінити  ОСОБА_4  покарання у виді обмеження волі на службове обмеження для військовослужбовців на строк 1 (один) рік 6 (шість) місяців із відрахуванням у дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми його грошового забезпечення.
Речові докази у кримінальному провадженні:
- бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 , який відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 16.01.2026 зберігається при матеріалах кримінального провадження, – залишити при матеріалах кримінального провадження.
Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на проведення експертизи за висновком експерта № СЕ-19/111-26/428-ДД від 13.01.2026 у розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення:
- обвинуваченим, його захисником чи законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди обвинуваченого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.4, 6, 7 ст.474 КПК України, у тому числі нероз`яснення наслідків укладення угоди;
- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч.4 ст.469 КПК України угода не може бути укладена.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя:  ОСОБА_1