Справа № 168/458/26
Провадження № 2/168/341/26
Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2026 року сел. Стара Вижівка
Старовижівський районний суд Волинської області в складі
головуючого-судді Малюти А.В.
секретаря судових засідань – Сулеви Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел.Стара Вижівка в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом представника товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» Паладич Аліни Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
учасники справи не викликалися

В С Т А Н О В И В: 
Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Представник ТОВ «Свеа Фінанс» Паладич А.О. звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором № 1249572 від 15 жовтня 2023 року в розмірі 32 652,03 грн., судовий збір в розмірі 2 662,40 грн. 
Позов обґрунтовано тим, що 15 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1249572. Договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями. ОСОБА_1 було надано кошти в розмірі 9000,00 грн. шляхом їх перерахування на карту № НОМЕР_1 , надану відповідачкою.
15 липня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-23/25, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
Відповідно до Додатку № 1 (реєстру боржників) позивач набув право грошової вимоги до відповідачки на суму 32652,03 грн. за договором № 1249572 від 15 жовтня 2023 року.
Відповідачка своїх зобов`язань за договором не виконала. Здійснила один платіж 21 березня 2024 року в розмірі 5 708,17 грн. Проте, відповідачка ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем в розмірі 32652,03 грн. З яких, 6829,54 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 25822,49 грн. – заборгованість по відсотках. А тому представник позивача звернулася до суду за захистом порушених прав. 
На підтвердження позовних вимог представник позивача надала: договір про надання коштів споживчого кредиту по продукту «Комфортний» від 15 жовтня 2023 року, таблицю обчислення загальної вартості кредиту, довідку ТОВ «Слон Кредит», правила надання коштів у позику ТОВ «Слон Кредит», розрахунок заборгованості, довідку ТОВ «Пейтек», договір факторингу № 01.02-23/25 від 15 липня 2025 року, реєстр боржників, статут та установчі документи ТОВ «Свеа Фінанс», довіреність, 
Відповідачка відзиву на позов не подала.
Заяви (клопотання) учасників справи.
В позовній заяві представник позивача просила розгляд справи здійснювати у відсутності представника позивача. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила. 
Відповідачка будь-яких заяв та клопотань суду не подавала.
Інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 02 червня 2026 року відкрито провадження у справі. Прийнято рішення про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, за наявними у справі матеріалами, згідно з положеннями статті 279 ЦПК України. Вказаною ухвалою суду відповідачці запропоновано надати протягом 15 календарних днів з дня отримання ухвали відзив на позовну заяву. А також встановлено позивачу строк для подання відповіді на відзив та заперечень. Повідомлено відповідачку про розгляд справи в суді в тому числі через оголошення на офіційному вебсайті судової влади.
Копію ували з додатками відповідачка отримала 11 червня 2026 року. Що підтверджується поштовим повідомленням про вручення кореспонденції. 
Будь-яких інших заперечень до суду не надійшло.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за наявними у ній матеріалами, оскільки при підготовці справи до розгляду дотримано вимоги ЦПК України щодо належного повідомлення сторін про розгляд справи.
Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено.
Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює.
Фактичні обставини встановлені Судом.
Судом встановлено, 15 жовтня 2023 року між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 1249572. Договір укладено шляхом обміну електронними повідомленнями, за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором Р220. ОСОБА_1 було надано кошти в розмірі 9000,00 грн. шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної карти № НОМЕР_1 , надані відповідачкою.
Строк кредиту – 360 днів. Періодичність платежів кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка – 1,99 % в день. Знижена процента ставка -0,010 % в день. 
Факт переказу коштів в розмірі 9 000,00 грн. відповідачці ОСОБА_1 підтверджується довідкою ТОВ «Слон Кредит».
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Слон Кредит», відповідачка на виконання умов договору здійснювала часткове погашення заборгованості. Оплачено: 14 листопада 2023 року - 27,00 грн. відсотків по кредиту; 11 грудня 2023 року – 4 835,70 грн. відсотків по кредиту, 2 170,44 тіла кредиту; 09 січня 2024 року – 3 941,39 грн. відсотків по кредиту, 0,01 грн. тіла кредиту; 08 лютого 2024 року – 4077,24 грн. відсотків по кредиту; 21 березня 2024 року - 5 708,16 грн. відсотків по кредиту, 0,01 тіла кредиту. А всього відповідачкою погашено заборгованість в розмірі 2 170,46 грн. тіла кредиту, 18 589,49 грн. відсотків.
15 липня 2025 року між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Свеа Фінанс») було укладено договір факторингу № 01.02-23/25, відповідно до якого ТОВ «Слон Кредит» передало (відступило) ТОВ «Свеа Фінанс» за плату належні йому права вимоги, а ТОВ «Свеа Фінанс» прийняло право вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників. 
Відповідно до Додатку № 1 (реєстру боржників) позивач набув право грошової вимоги до відповідачки на суму 32652,03 грн. за договором № 1249572 від 15 жовтня 2023 року. З яких, 6 829,54 грн. – заборгованість за сумою кредиту, 25 822,49 грн. – заборгованість по відсотках.
Оцінка Суду
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною 2 статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, тобто норми про договір позики.
На підставі частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позивач подав докази, які підтверджують існування між сторонами договірних відносин, докази невиконання умов кредитних договорів відповідачем.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Положення частини 1 статті 1078 ЦК України передбачають, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно вимог частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що відповідачка погодилася на умови Договору, шляхом його підписання своїм електронним підписом, що відтворений шляхом використання електронного підпису одноразовими ідентифікаторами. Що вважається направленням позичальнику повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цих договорів.
Суд вважає, що представник позивача надала належні та допустимі докази про факт невиконання відповідачкою узятих на себе зобов`язань за договором щодо повернення фактично отриманих сум кредитних коштів. А тому порушене право позивача в цій частині підлягає судовому захисту.
Щодо вимог представника позивача стосовно стягнення заборгованості за відсотками, суд виходить з наступного.
Відповідно до пункту 5 частини 3 статті 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у частині 3 статті 509, частинах 1, 2 статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на частину 4 статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
З наданого позивачем розрахунку вбачається, що загальна заборгованість по тілу кредиту за кредитним договором № 1249572 від 15 грудня 2023 року становить 6 829,54 гривень. Натомість заборгованість за відсотками за користування даними грошовими коштами становлять 25 822,49 гривень. Це з врахуванням того, що відповідачка 18 589,49 грн. відсотків вже сплатила. 
Що є непропорційно великою сумою компенсації (у чотири рази більше від вартості коштів отриманих в кредит), не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, а також суперечить вимогам статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо неприпустимості встановлення у договорі несправедливих умов.
Заявлена позивачем до стягнення сума залишку відсотків у розмірі 25 822,49 грн майже у чотири рази перевищує залишок основного боргу за тілом кредиту (6 829,54 грн). Крім того, відповідачкою в добровільному порядку вже було сплачено 18 589,49 грн відсотків. Подальше стягнення відсотків у повному обсязі призведе до очевидного фінансового дисбалансу, що суперечить засадам справедливості, добросовісності та розумності, закріпленим у статті 3 та стстатті 509 Цивільного кодексу України
Тому з огляду на вищевикладене та з метою забезпечення відповідності заявленого позивачем до стягнення розміру заборгованості засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права, суд вважає за необхідне розмір процентів за користування кредитом зменшити з 25 822,49 грн. до 10 000,00 грн.
Давши мотивовану оцінку кожному аргументу, наведеному представником позивача в позовній заяві, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог частково.

Розподіл судових витрат.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому, з відповідача, в силу частини першої статті 141 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача документально підтверджені витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог (51,54%) в сумі 1 372,20 грн. (2 662,40 грн.* 51,54 % /100 %= 1 372,20 грн.).
Керуючись статтями 76 - 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265 ЦПК України, на підставі статей 509, 525, 526, 610, 628, 629, 634, 1048 ЦК України, 
суд
У Х В А Л И В :

Позов представника товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» Паладич Аліни Олександрівни до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1249572 від 15 жовтня 2023 року в розмірі 16 829,54 (шістнадцять тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень 54 копійки) гривень, з яких 6 829,54 (шість тисяч вісімсот двадцять дев`ять гривень 54 копійки) гривень –заборгованість за сумою кредиту, 10 000,00 (десять тисяч) гривень – сума заборгованості по відсотках.
В задоволенні решти позову відмовити.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс» судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 1 372,20 (одна тисяча триста сімдесят дві гривні 20 копійок) гривень.
На рішення може бути подана апеляція безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення ухвалене та надруковане в нарадчій кімнаті 25 червня 2026 року в єдиному екземплярі.

Ім`я (найменування) сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Свеа Фінанс», 04070, м.Київ, вул. Іллінська,8, код ЄДРПОУ 37616221.
Відповідач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 

Суддя	  	А.В.Малюта