Дата документу 18.06.2026 Справа№ 337/5767/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд 

 
Провадження №11-кп/807/610/26 	Головуючий у 1-й інстанції – ОСОБА_1 	
Єдиний унікальний №337/5767/25	Доповідач у 2-й інстанції ОСОБА_2 	
Категорія – ч.1 ст.317 КК України	  	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2026 року      м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі
головуючого     ОСОБА_2 
суддів      ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
за участі секретаря   ОСОБА_5 
прокурора     ОСОБА_6 
захисника     ОСОБА_7 
обвинуваченого    ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2026 року, яким
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,
визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.317 КК України,
ВСТАНОВИЛА
Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він 23.09.2025 року у період часу приблизно з 17 год. 21 хв. до 17 год. 43 хв., перебуваючи за місцем свого фактичного мешкання в приміщенні квартири у АДРЕСА_1 , умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, безоплатно, не маючи корисливих мотивів, надав дозвіл на використання приміщення кімнати вищевказаної квартири ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 як приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів та психотропних речовин.
Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.1 ст.317 КК, як надання приміщення для незаконного вживання наркотичних засобів та психотропних речовин.
Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2025 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього передбачених ст.76 КК обов`язків.
Вирішено питання про речові докази та процесуальні витрати.
В апеляційній скарзі прокурор просила вирок в частині призначеного покарання скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність і невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.317 КК у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ч.1 ст.71 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2025 року остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі.
В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначила, що суд під час призначення ОСОБА_8 покарання не врахував у повній мірі та не надав всебічної оцінки ступеню тяжкості і обставинам вчинення кримінального правопорушення, а також відомостям про особу обвинуваченого, який вчинив інкримінований в рамках даного провадження злочин під час відбування покарання за попереднім вироком суду. Апелянт наполягає на тому, що у суду першої інстанції не було достатніх підстав для застосування ст.75 КК.
Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію прокурора, яка повністю підтримала доводи та вимоги поданої скарги та наполягала на її задоволенні; обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти апеляційної скарги прокурора та просили залишити вирок без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.
З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_8 за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.
Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони є слушними з огляду на таке. 
Загальні засади призначення покарання – це основоположні вимоги про порядок і межі призначення покарання, якими зобов`язаний керуватись суд, призначаючи покарання у конкретному кримінальному провадженні.
Так згідно з вимогами ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень покарання. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Положеннями ст.75 КК регламентовано, що звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням може бути застосовано в тому разі, коли суд при призначенні покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого від відбування покарання.
Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки. Одночасно застосування цієї статті закону України про кримінальну відповідальність має також узгоджуватися із загальними засадами призначення покарання, не повинно унеможливлювати досягнення інших цілей покарання та призводити до призначення покарання, яке є явно несправедливим через м`якість.
Зі змісту оскарженого вироку вбачається, що рішення суду про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням постановлено судом першої інстанції без його належного обґрунтування.
Так, з матеріалів кримінального провадження встановлено, що суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи обвинуваченого від його відбування, у вироку зазначив, що ним враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, не перебуває під наглядом лікарів нарколога та психіатра, з 2005 року неодноразового оглядався лікарем-наркологом (діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, психостимуляторів; синдром залежності). Обставинами, які пом`якшують покарання, суд зазначив щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставиною, яка обтяжує покарання, визнано рецидив.
Відтак, суд першої інстанції вважав за можливе застосувати положення ст.75 КК під час призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 .
Проте, перевіривши матеріали провадження, судова колегія дійшла переконання, що виправлення обвинуваченого зі звільненням його від відбування покарання є неможливим.
На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, хоча і зазначив у вироку, проте повною мірою не врахував обставини того, що обвинувачений раніше притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисного злочину, що у свою чергу зумовило встановлення як прокурором у обвинувальному акті, так і у вироку суду, обставини, яка обтяжує покарання, - рецидив злочинів.
Так, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 було засуджено вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2025 року за ч.1 ст.310 КК до покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.
Кримінальне правопорушення у даному провадженні було вчинено обвинуваченим 23.09.2025 року, тобто під час відбування покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2025 року. 
Така поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 свідчить про те, що останній належних висновків для себе не зробив та продовжив свою злочинну діяльність, знову вчинивши злочин після спливу менше трьох місяців з дня винесення попереднього вироку суду, що вказує на очевидне небажання обвинуваченого ставати на шлях виправлення та перевиховання.
Ці обставини в їх сукупності ставлять під сумнів готовність ОСОБА_8 належно виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки й досягти мети заходу примусу в умовах лише певного контролю за його поведінкою.
Крім того, звільняючи ОСОБА_8 від призначеного йому покарання за ч.1 ст.317 КК із застосуванням положень ст.71 КК, суд одночасно звільнив обвинуваченого й від подальшого відбування ним раніше призначеного покарання у виді пробаційного нагляду, що належало відбувати реально, тим самим, ревізувавши попереднє судове рішення щодо способу відбування призначеного покарання, що є неприпустимим.
Отже, висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для застосування до обвинуваченого ст.75 КК є необґрунтованим, оскільки його було зроблено без урахування особливостей правозастосування вказаної норми матеріального права.
У контексті наведених обставин судова колегія дійшла переконання, що вирок суду в частині призначення остаточного покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням не відповідає вимогам кримінального закону, а тому в цій частині судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового вироку.
Разом з тим, прокурор в апеляційній скарзі вимагала призначити обвинуваченому на підставі ст.71 КК остаточне покарання у виді 3 років 1 місяця позбавлення волі, в той же час просила застосувати принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання, що виключає можливість призначення покарання у розмірі, в якому вимагала сторона обвинувачення, з огляду на незначний фактичний залишок невідбутої частини покарання за попереднім вироком станом на день апеляційного розгляду. А тому колегія суддів, враховуючи такі заявлені вимоги, дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги прокурора.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 420 КПК України, колегія суддів
УХВАЛИЛА
Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.
Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12 березня 2026 року щодо ОСОБА_8 в цій справі в частині призначеного покарання та звільнення обвинуваченого від його відбування з випробуванням на підставі ст.75 КК України скасувати.
Ухвалити в цій частині новий вирок.
Призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.317 КК України покарання у виді 3 років позбавлення волі.
На підставі ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 27.06.2025 року остаточно призначити покарання у виді 3 років 1 дня позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання відраховувати з дня затримання ОСОБА_8 і приведення вироку до фактичного виконання.
В решті вирок суду залишити без змін.
Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу його проголошення. 
Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
ОСОБА_2 	ОСОБА_3 	ОСОБА_4