ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
22 травня 2026 року 	Справа № 280/1262/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Максименко Л.Я., розглянувши в порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу
за позовною заявою ОСОБА_1 
до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду із позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області (далі – відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (далі – відповідач 2),в якій позивач просить суд: 
визнати за ОСОБА_1 право на зарахування до стажу роботи на посаді судді 2 роки 10 місяців 24 дні періоду професійної діяльності у сфері права після здобуття нею вищою юридичної освіти, а всього 34 роки 06 місяців 07 днів; визнати протиправним та скасувати Рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 923010165176 від 25.11.2025 про призначення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, у розмірі 72 відсотків суддівської винагороди;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи на посаді судді 2 роки 10 місяців 24 дні професійної діяльності у сфері права після здобуття нею вищою юридичної освіти, та призначити з 18 листопада 2025 року на підставі поданої заяви щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 78 відсотків від встановленої довідкою № 08-02/373 від 17 листопада 2025 року Територіального управління ДСА України заробітної плати для обчислення щомісячного довічного грошового утримання суді у відставці, виплату якого проводити з вказаної дати, без обмеження граничного розміру, з урахуванням раніше сплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що Вища рада правосуддя своїм рішенням від 06.11.2025 № 2346/0/15-25 звільнила ОСОБА_1 з посади судді Олександрійського районного суду м. Запоріжжя у зв`язку з поданням заяви про відставку. Зазначає, що ГУ ПФУ в Запорізькій області своїм рішенням № 923010165176 від 25.11.2025 призначено довічне грошове утримання судді у відставці у розмірі 72%, врахувавши, відповідно, 31 повний рік роботи на посаді судді. Покликається на те, що позивач обіймав безпосередньо посаду судді 31 рік 07 місяців 13 днів. Зазначає, що стаж роботи на посаді судді підраховується як сумарна тривалість трудової діяльності, яку виокремлено із загального трудового стажу, з урахуванням роботи у певних галузях, за професіями чи посадами. Вважає, що позивач має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, періоду роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта з судової роботи Управління юстиції Запорізького облвиконкому. Стверджує, що сумарно стаж роботи позивача на посаді судді складе 34 роки 06 місяців 7 днів, що також підтверджується трудовою книжкою позивача, а щомісячне довічне грошове утримання підлягає перерахунку у розмірі 78 % від заробітної плати працюючого на відповідній посаді судді. З огляду на вищенаведене, вказує, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо призначення позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці в розмірі 72 % від заробітної плати не можна визнати ані законним, ані обґрунтованим. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач 1 позов не визнав. У письмовому відзиві від 05.03.2025 вх. № 11815 вказав, що рішенням Вищої ради Правосуддя від 06.11.2025 №2346/0/15-25 визначено загальний стаж роботи позивачки у кількості 33 роки 07 місяців 13 днів, який дає їй право на звільнення у відставку, а не на призначення їй щомісячного довічного грошового утримання. Вказаним рішенням зазначено, що у позивачки наявний стаж роботи, вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді у кількості 2 роки, а не 2 роки 10 місяців 24 дні, як вказує позивачка у прохальній частині позову. Зазначає, що вимога позивачки щодо призначення їй щомісячного довічного грошового утримання із розрахунку стажу 33 роки 07 місяців 13 днів (31 рік 07 місяців 08 днів +02 роки) в розмірі 78 % є необґрунтованою, адже у відповідності до ст.142 Закону №1402 щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді. Вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці із розрахунку стажу 33 роки 07 місяців 13 днів (31 рік 07 місяців 08 днів + 02 роки) може обчислюватись із розрахунку 76 %. Вважає, що розмір щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці позивачки Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області розраховано та призначено вірно згідно вимог чинного законодавства. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідач 2 позов також не визнав. У письмовому відзиві від 15.05.2025 вх. № 26954 вказав, що законодавством, яке діяло на момент набрання чинності Закону України "Про судоустрій і статус суддів" від 02.06.2016 №1402-VIII, не передбачено право зарахування до стажу, що дає право на відставку та одержання щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, за умови роботи на посаді судді не менше як 10 років, половини строку навчання на юридичному факультеті вищого навчального закладу, періоду проходження строкової служби, консультант з судової роботи, а також роботу на посаді адвоката. Вважає, що управлінням правомірно не зараховано позивачці період роботи консультантом з судової роботи Управління юстиції Запорізького облвиконкому, оскільки діючим законодавством не передбачено таке зарахування. Вказує, що спору в цій частині виплати ОСОБА_1 без обмеження граничного розміру фактично не існує, оскільки відповідний перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ще не проведено. Вказує також, що у частині позовних вимог щодо зобов`язання провести виплату ОСОБА_1 пенсії, належним відповідачем є Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Ухвалою суду від 18.02.2026 відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №280/1262/26 без виклику сторін.
Ухвалою суду від 24.04.2026 залучено до участі у справі № 280/1262/26 в якості співвідповідача Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, юридична адреса: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3, тимчасова адреса для листування: 28080, Кіровоградська область, м. Олександрія, просп. Соборний, буд. 126А).
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. 
Згідно з п. 10 ч.1 ст. 4 КАС України письмове провадження - розгляд і вирішення адміністративної справи або окремого процесуального питання в суді першої, апеляційної чи касаційної інстанції без повідомлення та (або) виклику учасників справи та проведення судового засідання на підставі матеріалів справи у випадках, встановлених цим Кодексом.
Приписами ч. 4 ст. 243 КАС України визначено, що судове рішення, постановлене у письмовому провадженні, повинно бути складено у повному обсязі не пізніше закінчення встановлених цим Кодексом строків розгляду відповідної справи, заяви або клопотання.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 працювала на посаді судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя.
Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.11.2025 №2346/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, у зв`язку з поданням заяви про відставку» звільнено ОСОБА_1 з посади судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, у зв`язку з поданням нею заяви про відставку.
У вищезгаданому рішенні Вищої ради правосуддя зазначено, що до стажу роботи ОСОБА_1 на посаді судді, що дає право на відставку та підлягає зарахуванню: стаж роботи на посаді судді - 31 рік 7 місяців 13 днів; стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки. Загальний стаж роботи судді ОСОБА_1 , що дає їй право на відставку, становить 33 роки 7 місяців 13 днів.
Наказом Олександрівського районного суду міста Запоріжжя від 10.11.2025 № 23-ос відраховано ОСОБА_1 зі штату Олександрівського районного суду міста Запоріжжя з посади судді 17.11.2025.
18.11.2025 року позивачка звернулась до органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Головним управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за принципом екстериторіальності, позивачці призначено щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 72% суддівської винагороди, починаючи з 18.11.2025 з розрахунку стажу судді у 31 років 07 місяців 08 днів, про що свідчить рішення про призначення/перерахунок щомісячного довічного грошового утримання №923010165176 від 25.11.2025.
Позивач, не погодившись з таким рішенням відповідача 2 та з вимогою вчинити певні дії, звернувся до суду із вказаним позовом.
Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
За приписами статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від н
Спеціальним законом, який визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд є Закон України від 02.06.2016 № 1402-VIII “Про судоустрій і статус суддів” (далі - Закон № 1402-VIII).
Статтею 116 Закону № 1402-VIII встановлено, що суддя, який має стаж роботи на посаді судді не менше двадцяти років, що визначається відповідно до статті 137 цього Закону, має право подати заяву про відставку.
Згідно з вимогами частини першої статті 137 Закону № 1402-VIII до стажу роботи на посаді судді зараховується робота на посаді: судді судів України, арбітра (судді) арбітражних судів України, державного арбітра колишнього Державного арбітражу України, арбітра відомчих арбітражів України, судді Конституційного Суду України; члена Вищої ради правосуддя, Вищої ради юстиції, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України; судді в судах та арбітрів у державному і відомчому арбітражах колишнього СРСР та республік, що входили до його складу.
Як встановлено судом, Рішенням Вищої ради правосуддя від 06.11.2025 №2346/0/15-25 визначено стаж роботи позивачки на посаді судді 31 роки 7 місяців 13 днів.
Крім того суд зазначає, що абзацом четвертим пункту 34 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII (зі змінами, внесеними Законом України від 21.12.2016 № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя») встановлено, що судді, призначені чи обрані на посаду до набрання чинності цим Законом, зберігають визначення стажу роботи на посаді судді відповідно до законодавства, що діяло на день їх призначення (обрання).
Частиною другою статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) встановлено, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Системний аналіз вказаної норми в її взаємозв`язку з абзацом четвертим пункту 34 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII дає підстави для висновку, що з набранням чинності Законом України «Про внесення змін до Закону України “Про судоустрій і статус суддів” у зв`язку з прийняттям Закону України “Про Вищий антикорупційний суд”, яким внесено зміни до статті 137 Закону № 1402-VIII, суддям додатково до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, підлягає зарахуванню стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надає право для призначення на посаду судді.
Наведене відповідає правовій позиції, висловленій у рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22.11.2018, яке залишено без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 30.05.2019 у справі № 9901/805/18.
Зокрема, Велика Палата Верховного Суду погодилась із висновками колегії суддів Касаційного адміністративного суду та зазначила, що частину другу статті 137 Закону № 1402-VIII (у редакції, яка діє з 05.08.2018) потрібно тлумачити таким чином, що до стажу роботи на посаді судді також зараховується стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) судді у сфері права, який вимагається законом як мінімальний для набуття таким суддею права для призначення на посаду судді на дату такого призначення, оскільки вказана норма закону призвела до покращення правового становища суддів, надавши можливість зараховувати до стажу роботи на посаді судді їхній стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) у сфері права тривалістю, яка вимагалася законом для призначення на посаду судді станом на дату призначення їх на посаду.
При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 № 2862-XII, яка була чинною на день обрання позивачки на посаду судді, право на зайняття посади судді районного (міського), міжрайонного (окружного) суду, військового суду гарнізону має громадянин України, який досяг на день обрання 25 років, має вищу юридичну освіту і, як правило, стаж роботи за юридичною спеціальністю не менше двох років.
Тож, стаж (досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право позивачці для призначення на посаду судді - 2 роки.
Таким чином суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 має право на зарахування до стажу роботи на посаді судді, що дає право на відставку, додатково 2 років роботи в галузі права.
Доводи позивача щодо необхідності зарахування до стажу роботи на посаді судді всього періоду роботи (професійної діяльності) на посаді консультанта з судової роботи Управління юстиції Запорізького облвиконкому стаж (досвід) роботи (професійної діяльності) 2 роки 10 місяців 24 дні, суд відхиляє, оскільки саме Законом визначена кількість років що може бути врахована до стажу судді, незалежно від того, скільки на ній працювала позивачка.
Таким чином суд зазначає, що загальний стаж роботи який дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання становить 33 роки 7 місяців 13 днів, з яких стаж роботи на посаді судді, що дає право на відставку та підлягає зарахуванню: 31 рік 7 місяців 13 днів; стаж ( досвід) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді - 2 роки.
Суд окремо наголошує, що стаж роботи на посаді судді, який дає право на відставку та призначення щомісячного довічного грошового утримання є єдиним, обраховується та встановлюється (з`ясовується) Вищою радою правосуддя при розгляді заяви про відставку (прийнятті рішення про звільнення) і застосовується, як для прийняття рішення про відставку, так і для встановлення щомісячного довічного грошового утримання та визначення його розміру.
Аналогічна позиція була висловлена Верховним Судом у постановах від 06.03.2018 у справі № 308/6953/17, від 19.06.2018 у справі № 243/4448/17, від 11.09.2018 у справі № 428/4671/17, від 01.10.2018 у справі № 541/503/17, від 17.10.2018 року у справі № 140/263/17, від 23.10.2018 справі № 686/10100/15-а, від 30.01.2020 у справі № 592/3694/17.
Як вже було встановлено судом, рішенням Вищої ради правосуддя від 06.11.2025 №2346/0/15-25 «Про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Олександрівського районного суду міста Запоріжжя, у зв`язку з поданням заяви про відставку» визначено загальний стаж роботи, що дає позивачу право на отримання щомісячного довічного грошового утримання - 33 роки 7 місяців 13 днів.
Частинами третьою, четвертою статті 142 Закону № 1402-VIII "Про судоустрій і статус суддів" встановлено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Отже суд зазначає, що відповідачем протиправно не враховано позивачу 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), вимога щодо якого визначена законом та надавала право для призначення на посаду судді, а отже відсоток довічного грошового утримання позивача за 33 роки 7 місяців 13 днів повинен бути 76 відсотків суддівської винагороди (20 років - 50% + 13 повних років х 2 % = 76%).
З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що оскаржуване позивачкою рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №923010165176 від 25.11.2025 в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку, що задля належного захисту прав позивача слід зобов`язати відповідача 2, як орган, який розглядав заяву позивачки про призначення щомісячного довічного грошового утримання, зарахувати ОСОБА_1 до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), у зв`язку з чим встановити ОСОБА_1 з 18.11.2025 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 18 листопада 2025 року.
Разом з тим, суд зазначає, що обов`язок виплати щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці залишається у територіального органу Пенсійного фонду України за місцем проживання судді у відставці, тобто у ГУ ПФУ в Запорізькій області. Відтак, виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці повинна проводитись ГУ ПФУ в Запорізькій області після отримання від ГУ ПФУ в Донецькій області відповідного рішення про перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. 
Таким чином, слід зобов`язати ГУ ПФУ в Запорізькій області здійснити виплату перерахованого щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 , як судді у відставці, у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 18 листопада 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Згідно п.41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Щодо позовних вимог про виплату щомісячного довічного грошового утримання без обмеження граничного розміру, суд зазначає, що обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду. Оскільки суду не надано доказів виплати щомісячного довічного грошового утримання з обмеженням граничного розміру, відсутні підстави вважати, що права позивача в цій частині порушені.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що зазначена позовна вимога є передчасною та заявлена на майбутнє, у зв`язку з чим підстави для її задоволення відсутні.
Крім того, в матеріалах справи відсутні докази наявності спору між сторонами щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання з урахуванням довідки № 08-02/373 від 17 листопада 2025 року Територіального управління ДСА України. 
Згідно рішення Європейського суду з прав людини по справі "Серявін та інші проти України"(п.58) суд вказує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Усі інші аргументи сторін вивчені судом, однак є такими, що не потребують детального аналізу у судовому рішенні, оскільки вищенаведених висновків суду не спростовують.
Згідно вимог статті 9 КАС України, розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюється на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. 
Відповідно до ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
За таких обставин, виходячи з меж заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
У зв`язку із тим, що позивач звільнений від сплати судового збору за даним позовом, розподіл судових витрат на підставі ст. 139 КАС України не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області №923010165176 від 25.11.2025 в частині встановлення ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 72% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області (код ЄДРПОУ 13486010, юридична адреса: 84121, Донецька область, м. Слов`янськ, площа Соборна, буд. 3) зарахувати ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до стажу роботи судді, що дає право на призначення щомісячного довічного грошового утримання 2 роки стажу (досвіду) роботи (професійної діяльності), у зв`язку з чим встановити з 18.11.2025 щомісячне довічне грошове утримання як судді у відставці у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді та здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 з 18 листопада 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області здійснити виплату перерахованого щомісячного довічного грошового утримання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) у розмірі 76% суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 18 листопада 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
В іншій частині позовних вимог відмовити. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення, а якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 

Рішення у повному обсязі складено та підписано 22.05.2026.

Суддя Л.Я. Максименко