УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/12099/25 Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В. 
Категорія 44 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б. 
з участю секретаря
судового засідання Драч Т.А. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №295/12099/25 за заявою представника ОСОБА_1 – адвоката Кудіної Марії Геннадіївни про ухвалення додаткового рішення
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кудіна Марія Геннадіївна 
на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2025 року, постановлену під головуванням судді Кузнєцова Д.В.
в с т а н о в и в :
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2025 у справі №295/12099/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотримані за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно з перерахунком за рішеннями Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 в справі №240/15366/21 та від 09.08.2022 в справі №240/9848/22 в розмірі 207 228,01 грн, вирішено питання щодо судових витрат. 
24.11.2025 представник позивача – адвокат Кудіна М.Г. звернулася до суду із заявою, у якій просила ухвалити додаткове рішення, яким стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 сплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн. Разом з тим, представником позивача було заявлено клопотання про поновлення процесуального строку на подачу документів на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, передбаченого ч.8 ст. 141 ЦПК України, як такий, що був пропущений з поважних причин.
На обґрунтування заяви зазначала, що рішення суду від 13 листопада 2025 року внесено до підсистеми «Електронний суд» 22.11.2025 о 21:50, що підтверджується карткою руху документу. Таким чином, в межах 5-ти календарних днів від дати винесення рішення позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира заяву про ухвалення додаткового рішення залишено без розгляду.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник позивача Кудіна М.Г. звернулась до суду з апеляційною скаргою, у якій, посилаючись на застосування судом першої інстанції надмірно формального підходу, просить ухвалу скасувати та стягнути з ГУ ПФУ в Житомирській області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 10000,00 грн або передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.
На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, застосувавши положення ч. 8 ст. 141 ЦПК України формально та ізольовано від інших норм процесуального права, на які послався в обґрунтування оскаржуваної ухвали, зокрема ст.126, 127, 246 та 270 ЦПК України.
При цьому наголошує, що суд не врахував, що справа розглядалася у письмовому провадженні без виклику учасників справи, позивачка та її представник не були присутні при ухваленні рішення, а отже об`єктивно не могли знати про факт його постановлення до моменту отримання відповідної інформації через Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему.
На думку скаржника, такий підхід призвів до надмірно формального застосування процесуальних норм та ігнорування їх системного взаємозв`язку, що суперечить засадам цивільного судочинства, визначеним ст. 2 ЦПК України.
Зауважує, що повний текст рішення було внесено до ЄСІТС 22.11.2025, що підтверджено матеріалами справи, тому до цього моменту позивачка об`єктивно не могла подати заяву про ухвалення додаткового рішення, оскільки розрахунок з адвокатом вона провела після ознайомлення із текстом судового рішення, що відповідає положення договору про надання правової допомоги, укладеного між позивачкою і адвокатом п.8.4 договору від 28.08.2025.
До моменту ознайомлення з текстом рішення остаточний обсяг виконаної правової роботи не міг бути визначений, а тому подання відповідного розрахунку раніше було об`єктивно неможливим.
Крім того, сторони не були присутні в судовому засіданні не з причин недобросовісної процесуальної поведінки, а у зв`язку з поданням заяв про розгляд справи у їх відсутність, що є реалізацією процесуального права, гарантованого ЦПК України.
За таких обставин саме на суд покладався обов`язок своєчасно оприлюднити повний текст судового рішення в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі. У разі своєчасного внесення рішення до ЄСІТС позивачка мала б реальну можливість дотриматися п`ятиденного строку, передбаченого ч. 8 ст. 141 ЦПК України, та звернутися із заявою про ухвалення додаткового рішення без порушення процесуальних строків.
Вважає, що зазначена обставина має істотне значення для правильного вирішення даного спору, оскільки об`єктивно підтверджує, що суд першої інстанції мав реальну технічну та організаційну можливість забезпечувати своєчасне оприлюднення судових рішень у ЄСІТС без порушення встановлених процесуальних строків.
Таким чином, у разі дотримання судом першої інстанції аналогічного підходу під час оприлюднення рішення суду від 13.11.2025, позивачка була б належним чином і своєчасно проінформована про факт його ухвалення та, відповідно, не допустила б формального пропуску строку для звернення із заявою про ухвалення додаткового рішення та подання доказів понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Отже, наведені дані спростовують доводи суду першої інстанції про відсутність поважних причин для поновлення строку та свідчать про те, що пропуск строку був зумовлений не процесуальною недбалістю позивачки, а несвоєчасним оприлюдненням судового рішення, яке перебувало виключно у сфері процесуальної відповідальності суду.
Наголошує, що позивачка є вдовою військового пенсіонера. Спір стосується реалізації пенсійних прав, що виникли внаслідок проходження військової служби її чоловіком, права її чоловіка, а в подальшому – і її права як спадкоємиці, порушені державним органом, на що суд мав би звернути увагу, перш ніж шукати підстави для відмови їй у задоволенні заяви про винесенні додаткового рішення і компенсації витрат на правничу допомогу.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та їх вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що позивач був обізнаний про призначення справи до розгляду в судовому засіданні на 13 листопада 2025 року, що підтверджується довідкою про доставку електронного документу (а.с.56).
13.11.2026 від представника позивача – адвоката Кудіної М.Г. надійшла заява про розгляд справи без їх участі (а.с.64).
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 03.11.2025 у справі №295/12099/25 позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області на користь ОСОБА_1 в порядку спадкування недоотримані за життя ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсійні виплати згідно з перерахунком за рішеннями Житомирського окружного адміністративного суду від 03.12.2021 в справі №240/15366/21 та від 09.08.2022 в справі №240/9848/22 в розмірі 207 228,01 грн, вирішено питання щодо судових витрат (а.с.76-80).
Копію рішення від 13.11.2025 було надіслано одержувачу ОСОБА_3 в її електронний кабінет через підсистему «Електронний суд». Документ доставлено до електронного кабінету 22.11.2025 21:56:02 (а.с.82).
Як вбачається з матеріалів справи, адвокат Кудіна М.Г. представляла інтереси ОСОБА_1 у суді першої інстанції.
Надання адвокатом Кудіною М.Г. професійної правничої допомоги при розгляді справи в суді першої інстанції підтверджується, зокрема:
- договором про надання правничої допомоги від 28.08.2025 (а.с.95);
- актом виконаних робіт по договору про надання правової допомоги від 24.11.2025 (а.с.93);
- ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АМ №1150347 від 28 серпня 2025 року про представництво інтересів ОСОБА_1 адвокатом Кудіною М.Г. у судах загальної юрисдикції всіх інстанцій (а.с.8).
Відповідно до пункту 8.2. договору про надання правової допомоги від 28.08.2025, сума гонорару встановлюється в розмірі 10 000,00 грн і підлягає внесенню клієнтом готівковим розрахунком частинами або одним платежем.
Пунктом 8.4 вказаного договору передбачено, що гонорар сплачується після винесення судового рішення, яким буде задоволена позовна вимога про стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України у Житомирській області на користь ОСОБА_1 недоотриману за життя її чоловіком ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , пенсію в розмірі 207228,01 грн, що входить до складу спадщини.
У відповідності до акту виконаних робіт по наданню правничої допомоги від 24 листопада 2025 року загальна вартість послуг складає 10 000,00 грн, з яких:
- консультаційна робота адвоката; підготовка і подача позову до суду; ознайомлення із відзивом відповідача.
Вартість послуг адвоката складає 10 000,00 грн та фактично оплачена клієнтом, що підтверджується фінансовим документом – прибутково-касовим ордером № 15 від 24.11.2025 (а.с.94).
Залишаючи заяву представника позивача – адвоката Кудіної М.Г. про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правову допомогу без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що для відшкодування витрат на професійну правову допомогу, позивач зобов`язаний був надати суду докази понесення таких витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення, тобто до 18 листопада 2025 року включно. Проте, 24 листопада 2025 року, тобто поза межами визначеного ч.8 ст. 141 ЦПК України п`ятиденного строку, позивач надав суду докази на підтвердження розміру витрат, які позивач поніс у зв`язку з розглядом справи в сумі 10 000,00 грн. При цьому суд першої інстанції не знайшов підстав для поновлення строку на подання відповідних доказів. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (частина перша статті 15 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Указаний строк є процесуальним і за певних підстав може бути поновлений, а при відсутності таких підстав настають наслідки, передбачені статті 126 ЦПК України, згідно із частиною другою якої документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року) у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Відповідно до частини першої статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Рішення Богунським районним судом м. Житомира у цій справі було ухвалено 13 листопада 2025 року, а докази понесення витрат на професійну правничу допомогу надіслані на адресу суду тільки 24 листопада 2025 року, тобто з пропуском п`ятиденного строку, передбаченого положенням частини восьмою статті 141 ЦПК України.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 17 березня 2020 року у справі №520/8309/18 зазначив, що законодавцем визначено процесуальний наслідок не заявлення до закінчення судових дебатів вимоги на відшкодування судових витрат на правничу допомогу або подання доказів таких витрат із пропуском п`ятиденного строку з моменту винесення рішення у справі. В такому випадку суд залишає заяву сторони про винесення додаткового судового рішення без розгляду.
13 листопада 2025 року представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі, однак у встановлений законом строк не вчинила жодних дій щодо подання належних і допустимих доказів на підтвердження надання правничої допомоги.
Разом з тим, у заяві про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_3 заявила клопотання про поновлення пропущеного строку для подання доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу.
Проте, посилання заявника на те, що вказаний строк ним пропущено з поважних причин, оскільки рішення Богунського районного суду м. Житомира від 13 листопада 2025 доставлено до електронного кабінету тільки 22 листопада 2025 року, коли вона з ним ознайомилася, є безпідставними, так як відповідно до положень частини восьмої статті 141 ЦПК України такі докази повинні були бути подані протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення судом, а не з моменту ознайомлення з ним. 
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для поновлення зазначеного строку, оскільки отримання представником позивача копії рішення 22 листопада 2025 року в її електронному кабінеті не є об`єктивною причиною неможливості вчасно надати відповідні докази та залишив без розгляду заяву про ухвалення додаткового рішення.
Положення частини восьмої статті 141 ЦПК України вказують на те, що такі докази можуть бути подані і до закінчення судових дебатів, тобто до ухвалення рішення. Тому факт отримання рішення не перешкоджає учаснику справи діяти у відповідності до вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги щодо застосування ч. 8 ст. 141 ЦПК України колегія суду вважає необґрунтованими, оскільки зазначена норма прямо встановлює чіткий процесуальний строк для подання доказів щодо судових витрат — протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. Закон не пов`язує початок перебігу цього строку з моментом ознайомлення сторони з рішенням або його оприлюдненням у ЄСІТС.
Посилання заявника на несвоєчасне оприлюднення рішення в ЄСІТС не змінює правової оцінки, оскільки така обставина не впливає на момент ухвалення рішення суду і, відповідно, не змінює початку перебігу процесуального строку.
Крім того, скаржником не доведено, що ним вживалися будь-які дії для отримання інформації про стан розгляду справи, враховуючи ті обставини, що позов був ініційований позивачем та останній було відомо про дату судового засідання, в якому було ухвалено рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 . Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для поновлення строку для подання доказів понесених витрат на правничу допомогу. 
Отже, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
у х в а л и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якої представляє адвокат Кудіна Марія Геннадіївна, залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 31 грудня 2025 року – без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 травня 2026 року.

Головуючий Судді