КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 
23 квітня 2026 року
м. Київ
провадження № 22-ц/824/8348/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Євграфової Є. П. (суддя-доповідач), 
суддів: Левенця Б. Б., Саліхова В. В.,
при секретарі Мудрак Р. Р.,
за участі: представника позивача - адвоката Грекової Л. В.,
адвоката Овдійчука І. О., в інтересах відповідача ОСОБА_1 
розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Брожко Наталії Ігорівні, в інтересах ОСОБА_1 ,
на рішення Обухівського районного суду Київської області у складі судді Висоцької Г. В.
від 30 грудня 2025 року
та на додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області 
у складі судді Висоцької Г. В.
від 16 січня 2026 року
у цивільній справі № 372/3852/24 Обухівського районного суду Київської області
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» 
до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ, 
про визнання недійсним договору дарування,
В С Т А Н О В И В:
В липні 2024 року ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ про визнання недійсним договорів та застосування наслідків недійсності, в якому просив:
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (РНОНМ 539643332231), укладений 02.03.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 387 та застосувати наслідки недійсності до вказаного договору, шляхом відновлення становища, що існувало до порушення та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (РНОНМ 539643332231);
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1440 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, укладений 02.03.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 391 та застосувати наслідки недійсності такого договору шляхом відновлення становища, що існувало до порушення та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0, 1440 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101 категорія земель - землі житлової та громадської забудови (РНОНМ 539539132231);
- визнати недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, укладений 02.03.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 395 та застосувати наслідки недійсності цього договору шляхом відновлення становища, що існувало до порушення та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (РНОНМ 539598032231); судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що 29.11.2011 між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ укладено кредитний договір № 041-11-11, за яким банк надав позичальнику кредит у розмірі 895 тис. доларів США зі сплатою 15 % та поверненням кредиту до 25.12.2012, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним на умовах, встановлених цим договором; згідно з додатковою угодою до цього договору строк повернення кредиту становив 20.12.2014.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.11.2011 між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 041-11-11/6, посвідчений 29.11.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А. В., зареєстрований в реєстрі за № 3493, за яким поручитель відповідає за повне та своєчасне виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами, та у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.
На час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_1 перебував на посаді генерального директора СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ та був обізнаний про фінансовий стан підприємства.
Згідно з договором відступлення прав вимоги від 24.07.2015 у правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за кредитними договорами та договором поруки є ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ».
З 2014 року позичальник за вищевказаним кредитним договором неналежним чином не виконував свої зобов`язання, у зв`язку з чим у нього виникла заборгованість перед кредитодавцем, зокрема, станом на 28.02.2015 заборгованість позичальника становила 536 974,07 долари США; 20 684 761,20 російських рублів; 1 108 231,56 грн.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 752/8621/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 641 046,55 доларів США, що становить 13 546 848,82 грн (за офіційним курсом НБУ станом на 05.05.2015 - 21,132395), зокрема: 525 000,00 доларів США, що станом на 05.05.2015 за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 11 094 507,38 грн - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту; 22 366,66 доларів США, що станом на 05.05.2015 за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 472 661,09 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 93 679,89 доларів США, що станом на 05.05.2015 за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 1 979 680,35 грн - пеня за неналежне виконання зобов`язань по кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3 654 грн.
16.01.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на виконання виконавчого листа, виданого 30.11.2017 Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/8621/15-ц, про стягнення вказаної заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ».
В процесі виконавчого провадження встановлено, що у боржника відсутні кошти на рахунках, достатні для задоволення вимог стягувача, відсутнє нерухоме майно.
Разом з тим, 02.03.2015 ОСОБА_1 подарував належні йому по 1/2 частині земельних ділянок та частину житлового будинку своєму неповнолітньому онуку ОСОБА_2 .
Отже, єдине майно, за рахунок якого позивач міг задовольнити свої вимоги щодо стягнення заборгованості з відповідача, відчужено боржником в період наявності заборгованості до ухвалення відповідного судового рішення.
Посилаючись на те, що дарування нерухомого майна відповідачем в період досудового врегулювання спору щодо стягнення заборгованості містить ознаки недобросовісної поведінки боржника з метою ухилення від виконання зобов`язань, на підставі п. 4 ч. 2 ст. 16, ст.ст. 203, 215 ЦПК України, позивач звернувся до суду з указаним позовом.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2025 року позов задоволено.
Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (РНОНМ 539643332231), укладений 02.03.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 387.
Застосовано наслідки недійсності договору дарування частини житлового будинку від 02.03.2015, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 387 шляхом відновлення становища, що існувало до порушення та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 (РНОНМ 539643332231).
Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1440 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, укладеного 02.03.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 391.
Застосовано наслідки недійсності договору дарування 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1440 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101 від 02.03.2015 за реєстровим № 391 шляхом відновлення становища, що існувало до порушення та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1440 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101 категорія земель - землі житлової та громадської забудови (РНОНМ 539539132231).
Визнано недійсним договір дарування 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення, укладений 02.03.2015 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - представником малолітнього сина ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом КМНО Ракитнянським В. А., зареєстрованим у реєстрі за № 395.
Застосовано наслідки недійсності договору дарування 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, від 02.03.2015 за реєстровим № 395, шляхом відновлення становища, що існувало до порушення та визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення (РНОНМ 539598032231).
Стягнуто із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» судовий збір у розмірі 21 102 грн 63 коп. по 10 551 грн 31 коп. з кожного.
Додатковим рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2026 року стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в особі його законного представника ОСОБА_3 на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» судові витрати, а саме витрати на правничу допомогу у розмірі 20 000 грн по 10 000 грн з кожного.
В апеляційній скарзі адвокат Брожко Н. І., в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду від 30.12.2025 та додаткове рішення від 16.01.2026 у справі повністю та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги залишити без задоволення. Судові витрати покласти на позивача.
Щодо оскарження рішення суду зазначає, що лист від 22.01.2015 був підписаний бухгалтером третьої особи, а не ним особисто, а матеріали справи не містять доказів його надсилання кредитору. Звертає увагу на те, що на момент укладення спірних договорів дарування 02.03.2015 банк ще не здійснював заходів досудового врегулювання, оскільки перша вимога була направлена лише в травні 2015 року. Стверджує, що відчуження майна на користь онука є звичайною практикою для особи у віці 79 років і не свідчить про намір перешкодити кредитору. Наголошує, що наявність простроченої заборгованості є звичайним явищем у бізнесі, а укладення договору поруки не позбавляє власника права розпоряджатися майном. Апелянт вказує на наявність 12 інших забезпечувальних договорів за кредитом, що виключає завдання шкоди позивачу лише через один правочин. Звертає увагу на те, що він отримує пенсію, з якої здійснюється стягнення, а отже, не йдеться про неможливість виконання зобов`язань. Посилається на постанову Верховного Суду від 28.01.2026 у справі № 701/68/24, згідно з якою відсутність обмежень на відчуження та недоведеність умислу сторін свідчать про відсутність фраудаторності. Вважає, що суд вийшов за межі повноважень, самостійно застосувавши статтю 234 Цивільного кодексу України щодо фіктивності, яку позивач не заявляв як підставу позову. Стверджує, що правочини були реально виконані, а онук фактично отримав майно у власність. Зауважує на необхідності закриття провадження за статтею 255 Цивільного процесуального кодексу України через наявність рішення у справі № 372/2704/23 між тими ж сторонами. Наголошує на пропуску позовної давності, оскільки позивач міг довідатись про договори ще у 2015 році з відкритого реєстру. 
Щодо оскарження додаткового рішення від 16.01.2026 апелянт зазначає, додаткове рішення про стягнення витрат на правничу допомогу також підлягає скасуванню як похідне від основного.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу Грекова Л. В., в інтересах ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на безпідставність її доводів, рішення суду від 30.12.2025 та додаткове рішення від 16.01.2026 вважаючи законними. Зазначає, що апелянт як генеральний директор боржника був достеменно обізнаний про фінансову неспроможність підприємства обслуговувати кредит, строк за яким настав ще 20.12.2014. Звертає увагу, що запити апелянта до банку про розмір боргу наприкінці лютого 2015 року та миттєве дарування майна через кілька днів свідчать про свідомий намір приховати активи. Стверджує, що безоплатний характер правочинів на користь близького родича за наявності багатомільйонного боргу є класичною ознакою фраудаторності. Вказує, що позовна давність не пропущена, оскільки про конкретні дії з відчуження майна кредитор дізнався лише у вересні 2021 року з офіційного повідомлення приватного виконавця. Наголошує на технічній неможливості отримання інформації про документи реєстраційної справи адвокатами до червня 2018 року, що підтверджується листом ДП «Національні інформаційні системи». Посилається на постанову Верховного Суду від 11.11.2021 у справі № 910/8482/18, де зазначено, що посилання фраудаторного боржника на позовну давність може розцінюватися як зловживання правом. Стверджує, що у справі № 372/2704/23 позовні вимоги не стосувалися визнання договорів недійсними, тому підстави для закриття провадження відсутні. Вважає, що правила звичайної ділової поведінки вимагали від Апелянта погашення боргу, а не відчуження майна.
Інші учасники справи правом відзиву на апеляційну скаргу не скористались.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Овдійчук І. О., в інтересах відповідача ОСОБА_1 , підтримав апеляційну скаргу із викладений у ній підстав а доводів.
Представник позивача - адвокат Грекова Л. В., проти задоволення скарги заперечила, з підстав та доводів викладених у відзиві. 
Заслухавши доповідь судді Євграфової Є. П., пояснення представника відповідача-апелянта та представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено, що 29.11.2011 між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та Спільним українсько-німецьким підприємством «МАРКОМ» у формі ТОВ «МАРКОМ» укладено кредитний Договір № 041-11-11 відповідно до якого ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» надав кредит у розмірі 895 000, доларів США, зі сплатою 15% річних та поверненням до 25.12.2012. Згідно додаткової угоди внесено зміни до дати повернення кредиту - 20.12.2014.
На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 29.11.2011 між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 041-11-11/6, посвідчений 29.11.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренком А. В., зареєстрований в реєстрі за № 3493, за яким поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником боргових зобов`язань перед кредитором за кредитними договорами від 29.11.2011 № 041-11-11, № 042-11-11, № 043-11-11 в повному обсязі таких зобов`язань; боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.
Згідно з п. 2.4 вказаного договору поруки, порукою забезпечуються вимоги кредитора щодо сплати боржником кожного і всіх його боргових зобов`язань за кредитними договорами і в тому випадку, якщо за будь-якою з підстав, визначених в законодавстві, право вимоги до боржника, що випливає з кредитних договорів, перейде від кредитора до третьої особи.
24.07.2015 ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» за Договором відступлення прав вимоги (цесії), відступив на користь ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитним Договором № 041-11-11 та Договором Поруки № 041-11-11/6 у загальному розмірі 641 046,55 доларів США.
В лютому 2015 року ОСОБА_1 перебував на посаді генерального директора СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ і 22.01.2015 вих. № 11-01-15 як керівник СУНП «МАРКОМ» звертався до Банку з проханням про реструктуризацію заборгованості та надавав документи на підтвердження незадовільного фінансового становища позичальника. 
28.02.2015 ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» повідомило СУНП «МАРКОМ» про неможливість реструктуризації та про розмір заборгованості позичальника, який станом на 28.02.2015 становив 536 974,07 дол. США.
Заочним рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 752/8621/15-ц стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором у розмірі: 641 046,55 доларів США, що становить 13 546 848,82 грн (за офіційним курсом НБУ станом на 05.05.2015 - 21,132395), зокрема: 525 000,00 доларів США, що станом на 05.05.2015 за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 11 094 507,38 грн - прострочена заборгованість за основною сумою кредиту; 22 366,66 доларів США, що станом на 05.05.2015 за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 472 661,09 грн - прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом; 93 679,89 доларів США, що станом на 05.05.2015 за офіційним курсом НБУ (21,132395) складає 1 979 680,35 грн - пеня за неналежне виконання зобов`язань по кредиту. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3 654 грн.
16.01.2019 приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Павлюком Н. В. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 на виконання виконавчого листа, виданого 30.11.2017 Голосіївським районним судом міста Києва у справі № 752/8621/15-ц, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ».
В ході здійснення виконання виконавцем встановлено відсутність грошових коштів, нерухомого майна боржника та укладення 02.03.2015 ОСОБА_1 договорів дарування належних йому земельних ділянок та частини житлового будинку своєму неповнолітньому онуку ОСОБА_2 .
02.03.2015 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 , яка діяла як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 (обдаровуваний), укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 387, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а представник обдаровуваного приймає як дарунок 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,1440 га, кадастровий номер 3223155400:05:028:0101.
02.03.2015 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 , яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 (обдаровуваний), укладено договір дарування частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 395, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровуваний в особі представника приймає як дарунок 1/2 земельної ділянки площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0100, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення.
02.03.2015 між ОСОБА_1 (дарувальник) та ОСОБА_3 , яка діє як законний представник свого малолітнього сина ОСОБА_2 (обдаровуваний), укладено договір дарування частини земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ракитнянським В. А., зареєстрований у реєстрі за № 391, за яким дарувальник передає безоплатно у власність, а обдаровуваний в особі представника приймає як дарунок 1/2 земельної ділянки площею 0,1440 га за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер 3223155400:05:028:0101, категорія земель - землі житлової та громадської забудови.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що оспорювані договори укладені апелянтом ОСОБА_1 після настання строку виконання основного зобов`язання та за наявності великої заборгованості. Встановивши, що дарувальник одночасно був керівником боржника та поручителем, суд дійшов висновку про його повну обізнаність щодо неможливості виконання кредитного договору. Вказавши на безоплатність відчуження майна на користь онука, суд кваліфікував правочини як такі, що вчинені на шкоду кредитору з метою уникнення стягнення. Водночас суд застосував статтю 234 Цивільного кодексу України, визнавши договори фіктивними через відсутність наміру створення реальних правових наслідків. З огляду на такі обставини, суд встановив наявність підстав для відновлення становища, що існувало до порушення прав позивача.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до статті 204 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. 
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Межі здійснення цивільних прав встановлені статтею 13 ЦК України, згідно з якою особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, а також не допускаються дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, та зловживання правом в інших формах.
Аналізуючи інститут фраудаторності правочинів, колегія суддів виходить з того, що цивільно-правовий договір не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення. 
Фраудаторним правочином у цивілістичній доктрині та практиці Верховного Суду (зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 369/11268/16-ц) визнається правочин, вчинений боржником на шкоду кредитору з метою приховання активів та унеможливлення звернення стягнення на майно. Для визнання правочину фраудаторним обов`язковою є наявність сукупності таких умов: наявність у боржника зобов`язання перед кредитором; вчинення правочину після виникнення боргу або в період очікування пред`явлення вимог; безоплатний або за заниженою ціною характер відчуження майна; родинний або інший близький зв`язок між сторонами правочину; та, що є визначальним, заподіяння шкоди кредитору, яка полягає у створенні неплатоспроможності боржника або суттєвому ускладненні можливості стягнення боргу.
Досліджуючи правову природу зобов`язання ОСОБА_1 , колегія зазначає, що статус поручителя має специфічний характер, обумовлений принципом акцесорності (додатковості) забезпечення. Хоча стаття 554 ЦК України передбачає солідарну відповідальність, за змістом частини 4 статті 559 ЦК України (у редакції на 2015 рік), порука є строковим зобов`язанням, яке припиняється у разі непред`явлення вимоги протягом шести місяців. У даній справі строк виконання основного зобов`язання за кредитним Договором № 041-11-11 від 29.11.2011 настав 20.12.2014. Проте ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» реалізувало своє право на пред`явлення позовної вимоги до апелянта лише у травні 2015 року (справа № 752/8621/15-ц).
Колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що наявність прострочення за основним кредитом автоматично перетворює поручителя на фраудаторного боржника. На момент укладення та посвідчення оспорюваних договорів дарування (02.03.2015) обов`язок апелянта перебував у стані договірного очікування та не був ліквідним і визначеним зобов`язанням у розумінні матеріального права. Покладення на поручителя обов`язку обмеження у розпорядженні власним майном ще до моменту формалізації вимоги кредитора, за наявності діючого основного боржника, є порушенням балансу інтересів та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Необхідним критерієм для кваліфікації правочину як фраудаторного, є не просто факт наявності боргу, а доведення того, що внаслідок вчинення правочину унеможливлюється звернення стягнення на майно боржника чи суттєво зменшується обсяг його майна, що завдає шкоди кредитору. 
Матеріалами справи підтверджено, що за Договором відступлення прав вимоги від 24.07.2015 та Додатком № 1 до нього, позивач набув не лише право вимоги до ОСОБА_1 як до одного з поручителів, а всю сукупність прав та засобів забезпечення за кредитними договорами № 041-11-11 та № 043-11-11. 
Зокрема, окрім поручительства ОСОБА_5 , виконання зобов`язань СП «МАРКОМ» було забезпечено наступним переліком активів та поручительств: заставою автотранспортних засобів СП «МАРКОМ» за договором № 041-11-11/1 від 29.11.2011; заставою обладнання ТОВ «Ділайт-Україна» за договором № 041-11-11/2 від 29.11.2011; заставою товарів в обороті СП «МАРКОМ» за договорами № 041-11-11/3 та № 041-11-11/4 від 29.11.2011; порукою ОСОБА_6 за договором № 041-11-11/5 від 29.11.2011; порукою ТОВ «Ділайт-Україна» за договором № 041-11-11/7 від 29.11.2011; порукою ПП «Жискург Холдинг - Україна» за договором № 041-11-11/8 від 29.11.2011; порукою «Вестмонт Пропертіз Україна ЛТД» за договором № 041-11-11/9 від 29.11.2011; додатковою заставою автотранспорту СП «МАРКОМ» за договором № 041-11-11/10 від 31.07.2012; заставою обладнання СП «МАРКОМ» за договорами № 041-11-11/11 від 31.07.2012 та № 041-11-11/12 від 25.12.2013; а також порукою ТОВ «ФЕШН СТАЙЛ» за договором № 041-11-11/13 від 03.04.2014 (а.с. 202-209, т. 2). Це означає, що позивач на момент набуття прав знав або повинен був знати про загальний стан забезпечення кредиту.
Між тим, матеріали справи не містять жодних доказів того, що позивач до звернення з позовом про визнання договорів дарування недійсними намагався задовольнити свої вимоги за рахунок вказаних об`єктів забезпечення. Більше того, позивач у суді першої інстанції надав інформацію про те, що його кредиторські вимоги за вказаними кредитними договорами були визнані у справі № 910/8064/16 про банкрутство основного боржника - СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ. 
Згідно з поясненнями самого позивача за ним у вказаній справі про банкрутство визнано вимоги позачергово заборгованість на суму 22 826 699,41 грн, у порядку 1 черги - заборгованість на суму 2 756,00 грн, у порядку 4 черги - на суму 73080,00 грн, у порядку 6 черги - 3 896 147,60 грн (а.с. 122, т. 2). 
Перевіркою відомостей ЄДРСР щодо зазначеної справи про банкрутство, що було порушено 22.11.2016, встановлено, що вказані позивачем грошові вимоги визнані за ним як конкурсним кредитором, та затверджено у реєстрі кредиторів, ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 18.05.2017 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/66625039). За змістом вказаної ухвали загальна сума за двома кредитним договорами № 041-11-11 та 043-11-11 - від 29.11.11 складає суму 20 328268,40 грн. В забезпечення виконання боржником зобов`язань за вказаними вище Кредитними договорами оформлені договори застави. Загальна заставна вартість майна складає еквівалентно 75 721 916,33 грн, у тому числі 20 239 975,30 грн та 2 095 992, 93 доларів США (що еквівалентно 55 481 941, 03 грн): договір застави автотранспортних засобів №041-11-11 від 29.11.11 зареєстрований за № 3491 (заставна вартість майна - 988 706,67 грн); договір застави товарів в обороті №041-11-11/3 від 29.11.11 зареєстрованим у реєстрі за № 3489 (заставна вартість 16 803 048,85 грн); договір застави товарів в обороті № 041-11-11/4 від 29.11.11 зареєстрованого в реєстрі за № 3490 (заставна вартість майна 2 060 634,93 доларів США, що еквівалентно 54 545 997, 76 грн); договір застави автотранспортних засобів № 041-11-11/10, зареєстрованого в реєстрі за № 5773 (заставна вартість майна - 1 931 385,00 грн); договір застави обладнання № 041-11-11/11, укладений 31.07.12 (заставна вартість майна - 35 358, 00 доларів США, що еквівалентно - 935 943,27 грн); договір застави обладнання № 041-11-11/12 від 25.12.13 (заставна вартість майна - 516 834,78 грн).
Як повідомив представник позивача у засіданні суду апеляційної інстанції і це підтверджено даними ЄДРСР провадження у справі про банкрутство № 910/8064/16 триває. 
Таким чином, на момент укладення апелянтом договорів дарування 02.03.2015 та на момент набуття позивачем прав кредитора у липні 2015 року, вимоги були забезпечені активами основного боржника, вартість яких у кілька разів перевищувала суму боргу. При цьому основний боржник не перебував у статусі неплатоспроможного. За таких обставин, відчуження поручителем лише частки житлового будинку на користь онука не могло призвести і не призвело до неплатоспроможності солідарних боржників, а отже, реальна шкода майновим інтересам позивача на момент вчинення правочинів була відсутня. Позивач не довів наявності у апелянта умислу на завдання шкоди саме первісному кредитору ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» у березні 2015 року.
Колегія суддів, повторюючи наведене вище, зауважує, що зобов`язання поручителя за своєю правовою природою є акцесорним (додатковим) та не має самостійного характеру, оскільки солідарна відповідальність поручителя спрямована виключно на забезпечення виконання основного зобов`язання боржника. Стягнення заборгованості з апелянта ОСОБА_1 як поручителя за рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 24.10.2017 у справі № 752/8621/15-ц є інструментом погашення боргу саме основного боржника - СУНП «МАРКОМ» у формі ТОВ.
З огляду на те, що стосовно основного боржника триває процедура банкрутства у справі № 910/8064/16, у якій вимоги позивача вже визнані судом як забезпечені заставою майна на суму понад 75 млн грн, намагання позивача, як професійного учаснику фінансового ринку, в індивідуальному порядку оспорювати правочини поручителя суперечить засадам колективного задоволення вимог кредиторів. Вимоги заявлені у даній справі фактично спрямовані на отримання переважного права задоволення вимог перед іншими кредиторами в обхід встановленої законом черговості та колективного характеру процедури банкрутства, що не узгоджується з принципом добросовісності та свідчить про відсутність доведеного факту реальної шкоди інтересам позивача саме внаслідок укладення оспорюваних договорів дарування.
Також колегія вважає за необхідне вказати на помилковість застосування судом першої інстанції статті 234 ЦК України щодо фіктивності договорів. Фраудаторний правочин за своєю природою не є фіктивним, оскільки він спрямований на реальний перехід права власності з метою виведення майна з-під стягнення. У даній справі правочини були реально виконані сторонами, онук набув право власності, а апелянт ОСОБА_1 припинив володіння майном, що виключає фіктивність. 
З огляду на відсутність ліквідної вимоги до поручителя на момент дарування, наявність заставного забезпечення у основного боржника на суму понад 75 млн грн та недоведеність факту заподіяння шкоди інтересам позивача саме внаслідок укладення угод від 02.03.2015, колегія суддів приходить до висновку про відсутність ознак фраудаторності. 
Посилання позивача на звіт виконавця від 2021 року є безпідставним, оскільки стан майна через шість років після угоди не може бути ретроспективним доказом недобросовісного умислу у 2015 році, особливо з урахуванням того, що банкрутство основного боржника було ініційоване особою відмінною як від позивача так і від первісного кредитора, лише через півтора року після дарування.
Сукупність викладених обставин є підставою для скасування рішення суду першої інстанції згідно зі статтею 376 ЦПК України та ухвалення нового рішення про відмову у позові ТОВ «ФК «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» у повному обсязі. З огляду на скасування рішення по суті пору, підлягає скасуванню додаткове рішення від 16 січня 2026 року про розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 26 624 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 369, 374, 37, 381, 383 ЦПК України суд, -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Брожко Наталії Ігорівні, в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 30 грудня 2025 року та додаткове рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 січня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третіх осіб: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі ТОВ про визнання договорів дарування недійсними та застосування наслідків недійсності правочинів - відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЦЕНТРАЛ КАПІТАЛ» (ЄДРПОУ 38123843) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 26 624 (двадцять шість тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 11 травня 2026 року. 

Судді Є. П. Євграфова

Б. Б. Левенець

В. В. Саліхов