Справа № 420/7427/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(додаткове)

19 травня 2026 року м.Одеса

Одеський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Скупінської О.В., розглянувши в порідку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження заяву представника позивача про ухвалення додаткового рішення в адміністративній справі за позовом приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення
В С Т А Н О В И В:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебувала справа № 420/7427/26 за позовом приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» до Одеської митниці як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправним та скасування рішення.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04.05.2026 вищевказаний позов вирішено задовольнити. 
Визнати противоправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів Одеської митниці № UA500500/2026/000063/2 від 28.02.2026.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» суму сплаченого судового збору у розмірі 2922,06 грн.
11.05.2026 від представника позивача ПП «ГЕЛІОС-ВАН» надійшла заява (вх. №50598/26), в якому просить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» 
- судові витрати на залучення перекладача у розмірі 5050,00 грн;
- судові витрати на правову допомогу у розмірі 22 200,00 грн.
В обгрунтування поданої заяви зазначено, що у позовній заяві представником позивача було зазначено орієнтовний розрахунок судових витрат на час подання позову складав сплачений судовий збір, сплачену вартість перекладу документів поданих до суду в розмірі 1500 грн. та 22 200 грн. витрат на правову допомогу тобто позивачем були виконані вимоги ч. 7 ст. 139 КАС України.
Так, перед подачею позову до суду та після відкриття провадження по справі позивачем були понесені судові витрати на переклад документів поданих до суду в загальному розмірі 5050 грн, а саме переклад з китайської мови експортної декларації яка, серед інших документів, була подана як доказ до суду та документи викладені іноземною мовою подані на виконання ухвали про залишення без руху. Понесені витрати в частині перекладу склали 5050 грн, що підтверджується Рахунком № 21 від 17.03.2026, платіжною інструкцією № 267 від 20.03.2026, актом приймання – передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 21 від 17.03.2026, Рахунком № 26 від 23.03.2026, платіжною інструкцією № 285 від 27.03.2026, актом приймання – передачі виконаних робіт (наданих послуг) № 26 від 23.03.2026. Також позивачем були понесені витрати на правову допомогу у сумі 22 200 грн., які були сплачені позивачем адвокату, що підтверджується договором № 2/1203 ю/26 від 12.03.2026 про надання правової/правничої допомоги, відповідно до якого сторони погодили між собою у п. 1.1. його предмет щодо оскарження рішення Держмитслужби, у п. 1.9 фіксований розмір гонорару адвоката у розмірі 22 200 грн. на етапі розгляду справи у суді першої інстанції. Позивачем була сплачена визначена сума у розмірі 22 200 грн., що підтверджується платіжною інструкцією № 286 від 27.03.2026. Також сторонами підписано Акт приймання – передачі від 05.05.2026 до укладеного договору.
14.05.2026 від представника відповідача Одеської митниці надійшло клопотання (вх. №ЕС/52611/26) з проханням зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу покликаючись на те, що гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 22 000,00 грн становить 6,6 прожиткові мінімуми на працездатних осіб з 1 січня 2026 року, або 2,5 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, або мінімальну заробітну плату у погодинному розмірі за 423 годин роботи. Отже, гонорар представника позивача за надану правову допомогу у розмірі 22 000,00 грн є завищеним, становить надмірний тягар для відповідача, стягнення адвокатських витрат у зазначеній сумі не відповідає вищевказаним критеріям розумності, співрозмірності.
Крім того на думку відповідача заявлені витрати на перекладача безпосередньо не були пов`язані з розглядом цієї справи, а тому підстав для стягнення з відповідача таких витрат у суду першої інстанції не має.
Дослідивши отриману заяву про ухвалення додаткового рішення, з урахуванням заперечень відповідача, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч.3 ст.252 КАС України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина сьома статті 139 КАС України).
Відповідно до ч. 3-5 ст. 143 КАС України остаточний розрахунок витрат на правничу допомогу буде поданий разом із доказами їх здійснення одночасно із поданням заяви про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу.
Розглянувши доводи представника позивача ПП «ГЕЛІОС-ВАН» - Шевченка М.В., перевіривши наявність правових підстав для задоволення поданої заяви про ухвалення додаткового рішення, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
У частині третій статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) сторін та їхніх представників, що пов`язані із прибуттям до суду; 3) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертиз; 4) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 5) пов`язані із вчиненням інших процесуальних дій або підготовкою до розгляду справи.
Відповідно до статті 16 КАС, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
При визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, суди досліджують на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 17.09.2019 у справі №810/3806/18.
Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Суд враховує, що Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 в справі №755/9215/15-ц також вказала на те, що вимога частини восьмої статті 141 ЦПК України (в даному випадку частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України) щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.
Така практика запроваджена у Касаційному адміністративному суді у складі Верховного Суду, зокрема, у постанові від 16.04.2019 у справі №817/1889/17.
Суд зазначає, що заява разом з доказами подана позивачем відповідно до ч.9 ст.139 КАС України протягом 5 днів з дня проголошення рішення суду.
Так, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд ураховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим і пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Дана позиція є усталеною і підтверджується постановами Верховного суду, наприклад у справах №923/560/17, №329/766/18, №178/1522/18.
Так, в питанні надання доказів суд звертає увагу на позиції Верховного Суду в постанові від 20.07.2021 у справі №922/2604/20, де вказано, що відсутність документального підтвердження надання правової допомоги (договору надання правової допомоги, детального опису виконаних доручень клієнта, акту прийому-передачі виконаних робіт, платіжних доручень на підтвердження фактично понесених витрат клієнтом тощо) є підставою для відмови у задоволенні заяви про розподіл судових витрат у зв`язку з недоведеністю їх наявності.
Також, Верховний Суд у постанові від 05.05.2018 у справі №821/1594/17 наголосив на необхідності доведення та врахуванням того чи були витрати на правничу допомогу фактичними, а їх розмір обґрунтованим та розумним. Верховним Судом у постанові від 19.02.2019 у справі №803/1032/18 (касаційне провадження №К/9901/69188/18) підкреслюється, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації понесених у зв`язку з розглядом справи втрат на правничу допомогу необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
На підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу адвокат Шевченко М.В. надав наступні докази:
- договір № 2/1203-ю/26 від 12.03.2026 про надання правової/правничої допомоги;
- акт приймання-передачі наданої правової/правничої допомоги № 1 від 05.05.2026 до Договору про надання правової/правничої допомоги 2/1203-ю/26 від 12.03.2026;
- платіжна інструкція №286 від 27.03.2026 на суму 22200,00 грн.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому розмір витрат на правничу допомогу встановлюється судом на підставі оцінки доказів щодо детального опису робіт, здійснених адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Отже, питання розподілу судових витрат пов`язане із суддівським розсудом (дискреційні повноваження).
Відповідно до частини шостої статті 134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
У рішенні Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У зазначеному рішенні ЄСПЛ також підкреслено, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (п. 269).
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
У пункті 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
Отже, з викладеного слідує, що склад та розмір судових витрат, зокрема, на професійну правничу допомогу, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, документи, що свідчать про оплату експертизи, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Визначаючись із відшкодуванням понесених витрат на правничу допомогу, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Згідно з умовами Договору №2/1203-ю/26 про надання правової допомоги від 12 березня 2026 року укладеного між Шевченко Максим Володимирович (далі – Адвокат, з однієї сторони) та Приватне підприємство «ГЕЛІОС - ВАН» в особі керівника Володичева Володимира Дмитровича (далі - Клієнт, з іншої сторони) за умовами якого Адвокат приймає доручення Клієнта на представництво, захист прав і законних інтересів ПП «ГЕЛІОС - ВАН» з питання звернення до суду в якості позивача у справі про оскарження рішення Державної митної служби України, для чого надає Адвокату право: 
- представляти, захищати права, законні інтереси Клієнта як заявника, позивача, скаржника із всіма правами, наданими КАС України представнику заявника, позивача, скаржника; 
- подавати будь-які докази, клопотання, заяви та будь-які процесуальні документи, приймати участь у процесуальних діях; 
- подавати будь-які запити, адвокатські запити, а також здійснювати будь-які інші дії, передбачені Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»; 
- залучати до виконання доручення будь-яких експертів, спеціалістів, інших осіб – на розсуд Адвоката та без погодження із Клієнтом; 
- підписувати та надсилати листи, повідомлення, претензії; 
- вчиняти будь-які інші дії, не заборонені законодавством на території України, а також на території будь-яких інших країн світу, які на думку Адвоката є доцільними та в межах виконання доручення згідно даного договору.
Порядок здійснення розрахунків передбачені п. 1.9. Договору №2/1203-ю/26 від 12.03.2026, який регулює наступне: за правову допомогу, передбачену в пункті 1.1. Договору Клієнт сплачує Адвокату винагороду в розмірі 24 420 (двадцять чотири тисячі чотириста двадцять) гривень. Першу частину винагороди в розмірі 22 200 (двадцять дві тисячі двісті) гривень Клієнт сплачує Адвокату не пізніше 10 (десяти) банківських днів після підписання цього Договору. Другу частину винагороди в розмірі 2 220 (дві тисячі двісті двадцять) гривень Клієнт сплачує Адвокату не пізніше 10 (десяти) банківських днів після прийняття рішення судом апеляційної інстанції у справі та розблокування грошових коштів сплачених в якості фінансових гарантій на митному рахунку Клієнта. 
Згідно Акту від 05.05.2026 передбачає, що сторони склали цей Акт про виконані адвокатом роботи, що передбачені договором про надання правової допомоги, а саме: 
- Ознайомлення з документами наданими Клієнтом для підготовки правової позиції щодо звернення до суду із позовом; 
- Підготовка та подача позову до суду; 
- Підготовка та подача до суду заперечення на відзив; 
- Супровід справи в суді. 
Відповідно до положень укладеного між сторонами договору (п. 1.9) сторони погодили фіксовану суму вартості наданих послуг (гонорару) які адвокат отримав в розмірі 22 200 грн. шляхом переказу грошей на банківський рахунок.
На підтвердження проведення повного розрахунку між сторонами адвокатом надано платіжну інструкцію №286 від 27.03.2026 на суму 22200,00 грн.
Згідно зі статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Досліджуючи розмір витрат на професійну правничу допомогу на предмет їх обґрунтованості та пропорційності, суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 30.09.2020 у справі №360/3764/18, за якою при визначенні суми компенсації витрат, понесених на правничу допомогу, до предмета доказування у питанні компенсації, понесених у зв`язку з розглядом справи витрат на правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціни позову та (або) значенню справи.
У пункті 269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.
Підсумовуючи викладене, суд звертає увагу позивача на те, що понесені ним судові витрати повинні бути не лише фактично сплаченими та неминучими, а і обґрунтованими, тобто не завищеними та співмірними з критерієм складності справи.
Суд враховує висновки Великої Палати Верховного Суду, яка вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Ключовим критерієм під час розгляду питання щодо можливості стягнення «гонорару успіху» у справі яка розглядається є розумність заявлених витрат. Тобто розмір відповідної суми має бути обґрунтованим. Крім того, підлягає оцінці необхідність саме такого розміру витрат.
Аналогічний висновок викладено в постанові Верховного Суду від 12.04.2023 року у справі №540/707/20.
Суд зазначає, що не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у додаткових постановах Верховного Суду від 05.09.2019 у справі №826/841/17, від 24.10.2019 у справі №820/4280/17, від 12.12.2019 у справі №2040/6747/18, у постанові Верховного Суду від 24.03.2020 у справі №520/6161/19.
Таким чином враховуючи, що рішення у справі ухвалене на користь ПП «ГЕЛІОС-ВАН», нескладність справи, наявність визначеної судової практики, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та кількість підготовлених і поданих представником позивача заяв до суду (позовна заява та відповідь на відзив), їх складність та об`ємність, витрачений час суд вважає, що сума витрат у розмірі 22200,00 грн є завищеною.
Відтак, на засадах співмірності та справедливості на користь позивача підлягає стягненню 3000 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката Шевченка Максима Володимировича.
Вказані висновки також узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду викладеною у постанові від 21.01.2021 у справі №280/2635/20.
Що стосується витрат на послуги перекладача у розмірі 5050,00 грн, суд зазначає, що документально підтверджені судові витрати на залучення перекладача підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Суд звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд встановлює розмір витрат на залучення перекладача на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Витрати на залучення перекладача мають бути документально підтверджені та доведені договором, рахунками, платіжним документом про оплату таких послуг тощо.
Так, позивачем були понесені витрати у зв`язку із залученням перекладача у загальному розмірі 5050,00 грн.
Суд зазначає, що склад та розмір витрат, пов`язаних із залученням перекладача, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані документи, що свідчать про оплату витрат, пов`язаних із залученням перекладача, оформлені у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на залучення перекладача, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження понесених позивачем витрат на залучення перекладача додано наступні докази:
- акт № 21 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) 17.03.2026 про те, що Виконавець виконав роботи (надав послуги), а Замовник прийняв надані послуги згідно рахунку № 21 від 17.03.2026, а саме: послуги перекладу документу з китайської мови на українську - 1500,00 грн;
- рахунок на оплату № 21 від 17.03.2026 послуги перекладу документу з китайської мови на українську мову - 1500,00 грн;
- платіжну інструкцію №267 від 20.03.2026 на суму 1500,00 грн. Призначення платежу: За послуги перекладу документів згідно рах.№21 від 17.03.2026 р. Без ПДВ;
- акт № 26 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) 23.03.2026 про те, що Виконавець виконав роботи (надав послуги), а Замовник прийняв надані послуги згідно рахунку № 26 від 23.03.2026, а саме: послуги перекладу документу з англійської мови на українську мову - 3550,00 грн;
- рахунок на оплату № 26 від 23.03.2026 послуги перекладу документу з китайської мови на українську мову - 3550,00 грн;
- платіжну інструкцію №285 від 27.03.2026 на суму 3550,00 грн. Призначення платежу: За послуги перекладу документів згідно рах.№26 від 23.03.2026 р. Без ПДВ.
З матеріалів справи вбачається, що переклад документів замовлений позивачем вже під час розгляду справи в суді першої інстанції та наданий до суду з метою доведення своєї позиції, а понесені позивачем витрати безпосередньо пов`язані з розглядом цієї справи.
Отже, суд вважає, що пов`язані з перекладом документів є судовими витратами у розумінні ст. 132 КАС України.
Таким чином, враховуючи надані позивачем докази понесення витрат на залучення перекладача, вимоги позивача в частині стягнення з Одеської митниці на користь позивача витрат, пов`язаних із залученням перекладача, у розмірі 5050 грн, підлягають задоволенню в повному обсязі.
З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про стягнення з Одеської митниці на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» відшкодування витрат пов`язаних із надання правової допомоги у розмірі 3000 грн та витрати пов`язані із залученням перекладача у розмірі 5050 грн.
Керуючись ст.ст. 132, 134, 137, 139, 142, 243, 252, 311, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд
В И Р І Ш И В:
Заяву представника Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» – адвоката Шевченка С.В. (вх. №50598/26 від 11.05.2026), про ухвалення додаткового рішення – задовольнити частково.
Ухвалити додаткове рішення у справі № 420/7427/26.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.
Стягнути з Одеської митниці за рахунок бюджетних асигнувань на користь Приватного підприємства «ГЕЛІОС-ВАН» витрати на залучення перекладача у розмірі 5050 (п`ять тисяч п`ятдесят) гривень.
У задоволені решти вимог заяви - відмовити.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Додаткове рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Учасники справи:
Позивач – приватне підприємство «ГЕЛІОС-ВАН» (68001, Одеська область, Одеський район, м. Чорноморськ, вул. Шевченка, буд. 7-А, офіс 44, код ЄДРПОУ 37439444);
Відповідач – Одеська митниця (65078, м. Одеса, вул. Лип Івана та Юрія, 21-А, код ЄДРПОУ 44005631).

Суддя Олена СКУПІНСЬКА