Справа № 349/1585/25 
Провадження № 22-ц/4808/908/26 
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 травня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої   Пнівчук О. В.,
суддів:   Девляшевського В. А., Томин О. О., 
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романків Ігор Михайлович, на рішення Рогатинського районного суду від 09 березня 2026 року, у складі судді Могили Р. Г., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 08 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №2885361, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 8 000,00 грн, зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами.
10 червня 2025 року між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя капітал» укладено договір факторингу №АК-10/06/2025, відповідно до якого ТОВ «Алекскредит» відступило на користь ТОВ «Секвоя капітал» право грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором №2885361 від 08 листопада 2019 року.
07 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-07072025, відповідно до якого ТОВ «Секвоя капітал» передало ТОВ «ФК «Солвентіс» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаних у реєстрі боржників, зокрема, за договором №2885361 від 08 листопада 2019 року, боржником в якому виступає відповідач ОСОБА_1 .
Загальний розмір заборгованості ОСОБА_1 по поверненню кредитних коштів та сплаті відсотків за користування кредитом відповідно до розрахунку заборгованості становить 43 520,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 35 520,00 грн.
Позивач просив стягнути з відповідача вищевказану суму заборгованості, а також понесені судові витрати із сплати судового збору в розмірі 2 422,40 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6 000,00 грн.
Рішенням Рогатинського районного суду від 09 березня 2026 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» заборгованість за кредитним договором № 2885361 від 08 листопада 2019 року в розмірі 43 520,00 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту в розмірі 8 000,00 грн, заборгованості за відсотками в розмірі 35 520,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Солвентіс» судові витрати в розмірі 4 422,40 грн, які складаються із 2 422,40 грн судового збору та 2 000,00 грн витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката.
Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Романків І. М. подав апеляційну скаргу. Вважає рішення суду в частині стягнення заборгованості за відсотками у розмірі 31 434,60 грн, таким що прийнято за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, а також через неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідач в повному обсязі погоджується з встановленими судом обставинами укладення ним договору споживчого кредиту №2885361 від 08 листопада 2019 року, розміром отриманих кредитних коштів у сумі 8000 грн та обставинами невиконання взятих на себе зобов`язань з повернення кредитних коштів. Поряд з тим, не погоджується з рішенням суду в частині сплати відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 31 434,60 грн.
Вказує, що графіком платежів передбачено використання процентних ставок: 1,36% згідно з лояльними умовами за умови повного виконання зобов`язань у базовий період з 09.12.2019 по 08.12.2019; 1,7% в період з 08.11.2019 по 08.12.20219 та 3% в період з 09.12.2019 по 06.06.2020 згідно із загальними умовами та визначено орієнтовну загальну вартість кредиту згідно із лояльними умовами кредитування – 11 254 грн у тому числі проценти 3 264 грн та із загальними – 12 085,40 грн.
Зазначає, що поданий позивачем детальний розрахунок заборгованості суперечить умовам графіку платежів, який підписаний позичальником і є невід`ємною частиною договору, а також містить визначені суми орієнтовної загальної вартості кредиту за період з 08.11.2019 по 05.06.2020, у разі застосування загальних умов кредитування у сумі 12 085,40 грн. Зазначений розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом розміру заборгованості відповідача.
Також вважає, що положення п.1.7.3. кредитного договору є суперечливими, оскільки процентна ставка 3%, що застосовується в період з 09.12.2019 по 05.06.2020 суперечить сумі орієнтовної вартості кредиту при використанні загальних умов кредиту, яка вказана у цьому ж пункту договору 12 085,40 грн та у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору.
Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Укладаючи кредитний договір відповідач виходив з того, що реальна загальна вартість кредиту для нього становитиме 12 085,40 грн, оскільки така сума прямо передбачена пунктом 1.7.3. договору, а також в додатку № 1 до договору у Графіку платежів, також була первинно зазначена позивачем у кредитному договорі та обчислена за умови застосування базової процентної ставки 1,70% в період з 08.11.2019 по 08.12.2019 та спеціальної процентної ставки 3% в період з 09.12.2019 по 05.06.2020. Вважає, що за інших умов відповідач не погодився б на укладення вказаного кредитного договору.
Вважає, що ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» має імперативний характер та підлягає застосуванню судом до двох одночасно діючих умов договору, які за своєю суттю та змістом суперечать одна одній на користь тієї, яка є для споживача більш сприятливою. При цьому визнання однієї з кількох суперечливих умов договору недійсною в судовому порядку не вимагається.
Просить скасувати рішення в частині стягнення з відповідача в користь позивача сум заборгованості за відсотками за договором позики №2885361 від 08 листопада 2019 року у розмірі 31 434,60 грн, у задоволенні позову у цій частині – відмовити, стягнути з позивача сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги.
Представник ТОВ «ФК «Солвентіс» подав відзив на апеляційну скаргу.
Зазначає, що разом з позовною заявою, позивачем надано детальний (щоденний) розрахунок заборгованості за договором про надання кредиту № 2885361 від 08.11.2019. Наведений розрахунок жодним чином не порушує права відповідача, оскільки позивач заявляє до стягнення суму, меншу за ту, що відображена у розрахунку, тобто діє виключно в межах отриманого права грошової вимоги та добросовісності у визначенні розміру боргу, що підлягає стягненню. Розмір заборгованості що підлягає стягненню становить 43 520,00 грн, з яких тіло кредиту 8 000,00 грн, заборгованість за відсотками 35 520,00 грн, що відповідає сумі, відступленій ТОВ «АЛЕКСКРЕДИТ» за Договором факторингу № АК-10/06/2025 від 10 червня 2025 року та Договором факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року. 
Відповідач не виконав своїх договірних зобов`язань, а розмір заборгованості у сумі 43 520,00 грн є обґрунтованим та відповідає умовам кредитного договору.
Зазначає, що наведені у Графіку показники не є фактичним розрахунком заборгованості позичальника, а ілюстративний характер та відображають механізм нарахування процентів.
Вважає, що суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази та встановивши всі обставини справи, перевіривши наявність, виникнення та факт порушення саме відповідачем майнових прав позивача, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором № 2885361 від 08.11.2019.
Просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (п.1 ч. 4 ст. 19 ЦПК України).
Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України).
Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Частиною першою статті 369 ЦПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Враховуючи категорію справи та ціну позову в даній справі, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Частиною 1 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Судове рішення, ухвалене судом першої інстанції, вищезазначеним вимогам відповідає.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «Алекскредит» та відповідачем виникли правовідносини внаслідок укладення кредитного договору. Відповідач належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань та добровільно не погасив заборгованість за договором кредиту у розмірі 43 520 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту 8 000 грн та заборгованості за процентами у розмірі 35 520 грн, та підлягає стягненню на користь нового кредитора.
З таким висновком суду колегія суддів погоджується з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 08 листопада 2019 року між ТОВ «Алекскредит» та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредиту №2885361, який підписано позичальником одноразовим ідентифікатором PS2885361.
ТОВ «Алекскредит» свої зобов`язання за договором про надання кредиту №2885361 від 08 листопада 2019 року виконало в повному обсязі згідно умов договору.
10 червня 2025 року між ТОВ «Алекскредит» та ТОВ «Секвоя капітал» укладено договір факторингу №АК-10/06/2025. 07 липня 2025 року між ТОВ «Секвоя капітал» та ТОВ «ФК «Солвентіс» укладено договір факторингу № ДФ-07072025.
Відповідно до витягу з реєстру боржників до договору факторингу № ДФ-07072025 від 07 липня 2025 року ТОВ «ФК «Солвентіс» набуло права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2885361 від 08 листопада 2019 року на загальну суму 43 520,00 грн.
Згідно з наданим первісним кредитором розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за договором №2885361 від 08 листопада 2019 року станом на 17 квітня 2020 року становить 43 520,00 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 8 000,00 грн, заборгованість за відсотками - 35 520,00 грн.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами. Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договором кредиту відповідач не надав.
Рішення суду в частині визначення надання кредиту в розмірі 8000 грн відповідачем визнається та не оспорюється, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не переглядається.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, окрім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання – це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 викладено правові висновки про те, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 35 520 грн, апеляційний суд виходить з наступного.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Пунктом 1.3. кредитного договору №2885361 від 08.11.2019 передбачено, що сума кредиту складає 8 000,00 грн.
Кредит надається позичальнику в сумі, що зазначена в п. 1.3 цього договору, в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника ( п.1.4. Договору).
Пунктом 1.7. Договору визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом, відповідно до якого:
- у випадку використання кредиту менше ніж 5 (п`ять) календарних днів, позичальник сплачує фіксовану суму користування кредитом, яка складає 6,80 % від визначеної в п. 1.3. цього договору суми кредиту; 
- у випадку використання позичальником лояльних (покращених) умов кредитування, а саме при повному поверненні суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом протягом 30 календарних днів з 08.11.2019 року до 08.12.2019 року (включно) (Базовий період - п. 2.4. Правил) процентна ставка за один день користування кредитом складає 1,36 % (Акційна ставка). Орієнтовна загальна вартість кредиту при використанні покращених умов кредитування складає 11 264,00 грн;
- при використанні позичальником загальних умов кредитування процентні ставки складають: в базовий період з 08.11.2019 року до 08.12.2019 року (включно) - 1,70 % за один день користування кредитом (Базова процентна ставка - п. 2.3. Правил); в спеціальний період з 09.12.2019 року до 05.06.2020 року (включно) - 3 % за один день користування кредитом (Спеціальна процентна ставка - п. 2.34. Правил).
Відповідно до п. 3.1. Договору сторони погодили, що строк дії договору (п. 2.41. Правил) встановлюється з дати укладення договору 08.11.2019 року до кінцевої дати виконання договору 05.06.2020 року (включно). Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, у тому числі сплати заборгованості. Якщо позичальник виконає зобов`язання/сплатить заборгованість за договором до кінцевої дати виконання договору, договір припиняє дію з дати повернення/погашень кредиту (п. 2.8. Правил).
Доводи апеляційної скарги про те, що нараховані проценти є явно завищеними, непропорційними сумі основного боргу та такими, що суперечать принципам справедливості, добросовісності й розумності, а тому підлягають зменшенню, є безпідставними.
Відповідач був ознайомлений зі всіма істотними умовами кредитного договору, що підтверджується його електронним підписом в кредитному договорі.
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.
Умови укладеного між сторонами кредитного договору не є нікчемними в силу положень ч.2 ст. 215 ЦК України.
Верховий Суд у постанові від 09 жовтня 2024 року у справі №582/202/22 зазначив, що умови договорів про сплату відсотків за користування кредитами є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки оспорювані пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договори укладені в електронній формі, про умови договорів позивач була ознайомлена попередньо, а відтак вільно та свідомо погодилась виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитним коштами). Кредитний договір укладений на визначений термін, за якими позивач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом, а не компенсацією у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Позовних вимог про визнання недійсним правочину чи окремих його умов ОСОБА_1 не заявляв.
Порядок нарахування процентів та наслідки порушення строків виконання зобов`язань прямо передбачені умовами кредитного договору, який ОСОБА_1 добровільно підписав, що свідчить про те, що він визнавав умови договору, як прийнятні.Тому посилання на інше розуміння загальної вартості кредиту не звільняє його від обов`язку належного виконання договору.
Зміст положення договору щодо нарахування процентів викладений однозначно, зрозуміло та не створює різних варіантів його розуміння, підстав для застосування правила тлумачення на користь споживача немає.
Суд критично оцінює доводи апеляційної скарги щодо визначення розміру заборгованості відповідно до графіку платежів, оскільки графік платежів та зазначена у п. 1.7.3 договору реальна загальна вартість кредиту були розраховані виходячи з умов належного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань у визначені договором строки. Застосування базової та спеціальної процентних ставок прямо передбачалося договором і залежало від дотримання відповідачем погодженого порядку та строків погашення кредиту.
Таким чином, відсутні підстави для зміни судового рішення в частині стягнення відсотків за користування кредитними коштами та зменшення суми нарахованих позивачем відсотків за користування кредитним коштами.
Перевіривши порядок нарахування процентів, колегія суддів встановила, що їх нарахування здійснено відповідно до умов кредитного договору, з урахуванням погоджених сторонами процентних ставок та в межах строку кредитування, визначеного договором. Розрахунок заборгованості відповідає умовам укладеного сторонами правочину, а тому підстав для висновку про неправомірність нарахування процентів не вбачається.
При цьому, заперечуючи розмір нарахованих позивачем процентів, відповідач не подав до суду контррозрахунку заборгованості та не навів обґрунтованих доводів щодо неправильності здійсненого позивачем розрахунку, а тому підстави вважати поданий позивачем розрахунок недостовірним або помилковим відсутні.
З огляду на зазначене, підстави для скасування рішення суду з наведених апелянтом підстав відсутні.
Таким чином, судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, встановлено обсяг прав та обов`язків сторін, застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, що склались між сторонами, надано повну, всебічну та об`єктивну оцінку наявним у справі доказам та обґрунтовано ухвалено рішення про задоволення позову.
Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду – без змін. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381- 384, 389 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Романків Ігор Михайлович, залишити без задоволення, а рішення Рогатинського районного суду від 09 березня 2026 року – без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча       О. В. Пнівчук
Судді:        В. А. Девляшевський
О. О. Томин