ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/1213/25	

Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Галушко Н.А.
суддів Желіка М.Б.
Орищин Г.В.
секретар судового засідання – Стронська А.І.

за участю представників сторін:
від позивача – не з`явився
від відповідача – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу 4 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано - Франківській області від 10.12.2025 (вх. № 01-05/3670/25 від 10.12.2025)
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 (суддя Гула У.І., повний текст рішення складено та підписано 27.11.2025)
у справі № 909/1213/25
за позовом 4 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано - Франківській області
до відповідача Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття"
про стягнення заборгованості за Договором №52/01-24 від 03.06.2024 на постійне та обов`язкове обслуговування державними службами об`єктів та окремих територій, на яких виникає ризик виникнення надзвичайних ситуацій в сумі 596 486 грн. 52 коп.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та рішення суду першої інстанції.
На розгляд Господарського суду Івано - Франківської області подано позов 4 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано - Франківській області ( далі – 4 Державний пожежно - рятувальний загін, позивач) до Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" (далі – ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття", відповідач) про стягнення 596 486, 52 грн, з яких: 561 410,64 грн – основний борг; 32 630,88 грн – пеня; 2 445,00 грн - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором №52/01-24 від 03.06.2024 на постійне та обов`язкове обслуговування державними службами об`єктів та окремих територій, на яких виникає ризик виникнення надзвичайних ситуацій, щодо оплати наданих позивачем послуг з обслуговування у період червень-серпень 2025 року.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у справі №909/1213/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Нафтохімік Прикарпаття» на користь 4 Державного пожежно-рятувального загону 561 410,64 грн основного боргу, 2 445,00 грн 3% річних, 6 766,25 грн судового збору. Відмовлено в позові в частині стягнення 32 630,88 грн пені. 
Рішення суду мотивоване тим, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджено порушення відповідачем свого зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг з обслуговування об`єкта відповідача у період червень-серпень 2025 року в сумі 561 410,64 грн, що є підставою для стягнення з останнього вказаної суми основного боргу та 3% річних в сумі 2 445,00 грн.
Водночас, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача пені з огляду на те, що у договорі сторонами не погоджено розмір пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу.
4 Державний пожежно-рятувальний загін подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у справі №909/1213/25 скасувати в частині відмови у стягненні 32 630,88 грн пені та задоволити позов в повному обсязі. 
Вимоги апелянта обгрунтовані неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права.
Зокрема, скаржник зазначає, що у п.6.1. договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України. Водночас, у ч.3 ст. 549 ЦК України прямо визначений обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, а також Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює граничний розмір пені ( подвійна облікова ставка НБУ). Таким чином, позивачем обґрунтовано нараховано пеню за прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.
ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" відзиву на апеляційну скаргу не подало, що не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанціївідповідно до ч.3 ст. 263 ГПК України.

Процесуальні дії суду у справі та вирішення процесуальних питань.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.12.2025 справу №909/1213/25 розподілено колегії суддів Західного апеляційного господарського суду у складі головуючого судді (судді - доповідача) Галушко Н.А., суддів Желіка М.Б. та Орищин Г.В.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 15.12.2025 апеляційну скаргу 4 Державного пожежно-рятувального загону залишено без руху з підстав, зазначених у вказаній ухвалі.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 29.12.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою 4 Державного пожежно-рятувального загону на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у справі №909/1213/25 та призначено таку до розгляду в судовому засіданні на 10.02.2026.
Ухвалою Західного апеляційного господарського суду від 10.02.2026 (з врахуванням ухвали суду від 06.03.2026) розгляд справи відкладено на 14.04.2026.
Сторони участі уповноважених представників в судовому засіданні повторно не забезпечили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.
Позивачем подано суду клопотання ( вх. №01-04/1216/26 від 09.02.2026) про розгляд справи за відсутності його представника.
Наслідки неявки в судове засідання учасника справи визначено у статті 202 ГПК України.
Так, за змістом частини 1 і пункту 1 частини 2 статті 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з підстав, зокрема неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання.
Враховуючи положення статті 202 ГПК України, повідомлення відповідача про дату, час і місце судового засідання, що підтверджено матеріалами справи, висновки Європейського суду з прав людини у справі «В`ячеслав Корчагін проти Росії» та те, що явка учасників справи не визнавалася судом обов`язковою, а участь у засіданні суду є правом, а не обов`язком сторони, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду апеляційної скарги по суті за відсутності представників сторін.
У судовому засіданні 14.04.2026 судом ухвалено постанову.

Обставини справи, встановлені судом.
03.06.2024 між 4 Державним пожежно-рятувальним загоном ( далі - Аварійно-рятувальна служба) та ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" ( далі – Об`єкт) укладено договір №52/01-24 на постійне та обов`язкове обслуговування державними службами об`єктів та окремих територій, на яких виникає ризик виникнення надзвичайних ситуацій (далі - Договір).
Відповідно до п. 1.2 Договору обслуговування Об`єкта здійснюється на підставі ст. 24 та ст.133 Кодексу Цивільного захисту України, постанови КМУ від 11.01.2017 №5 "Про затвердження Порядку здійснення постійного та обов`язкового аварійно-рятувального обслуговування суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій" та постанови КМУ від 26.10.2016 № 763 "Про затвердження переліку суб`єктів господарювання, галузей та окремих територій, які підлягають постійному та обов`язковому аварійно-рятувальному обслуговуванню на договірній основі".
Предметом Договору є організація та здійснення Аварійно-рятувальною службою аварійно-рятувального обслуговування ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття", який розташований за адресою: Івано-Франківська область, місто Надвірна, вулиця Майданська 5, з метою своєчасного реагування та виконання аварійно-рятувальних робіт при виникненні на Об`єкті надзвичайної ситуації, а також профілактичної роботи із запобігання (профілактики) виникненню надзвичайних ситуацій техногенного та природного характерів, спрямованій на поліпшення техногенної безпеки об`єктів (територій) та підвищення рівня підготовленості Об`єкта до рятування людей та ліквідації надзвичайних ситуацій (п. 2.1 Договору).
Вартість функціонування підрозділу Аварійно-рятувальної служби у режимі постійної готовності до виконання необхідного комплексу аварійно-рятувальних робіт в умовах надзвичайної ситуації або загрози її виникнення ставить 2 245 642,50 грн за один рік (п. 3.1 Договору).
Ця вартість встановлена на основі розрахунку (калькуляції), який додається до Договору (Додаток №1) і виконаний згідно з вимогами постанов Кабінету Міністрів України, наказів Міністерства фінансів України, Порядку визначення розмірів оплати за обслуговування об`єктів та окремих територій державними аварійно-рятувальними службами, затвердженого наказом МНС України та у справах захисту населення від наслідків Чорнобильської катастрофи, Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України № 495/369 від 15.12.2003 та зареєстрованим в Міністерстві юстиції України №1222/8543 від 25.12.2003 та інших нормативно - правових актах (п. 3. 2 Договору).
Документом, що підтверджує факт виконання Аварійно-рятувальною службою умов, передбачених цим Договором, є акт здачі-приймання виконаних робіт, підписаний сторонами та скріплений їх печатками, який складається щомісячно не пізніше останнього числа місяця, в якому виконуються роботи (п. 3.3 Договору).
Відповідно до п.3.4. Договору плата за обслуговування здійснюється об`єктом щомісячно шляхом перерахування коштів на вказаний у Договорі розрахунковий рахунок Аварійно-рятувальної служби на підставі актів здачі-приймання виконаних робіт та виставлених рахунків у безготівковій формі протягом 10 днів з моменту підписання зазначених актів у сумі, що дорівнює 187 136, 88 грн за 1 місяць.
За невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України (п. 6.1 Договору).
Відповідно до п.п. 8.1, 8.2. Договору такий набирає чинності з 01.07.2024 і діє до 31.12.2024, а в частині проведення розрахунків за надане обслуговування до їх повного здійснення. Договір вважається продовжений на наступний календарний рік, якщо за місяць до закінчення терміну дії Договору жодною із сторін не буде заявлено про припинення його дії або перегляд його умов.
На виконання умов Договору позивач у період з червня по серпень 2025 року надав відповідачу послуги аварійно-рятувального обслуговування на загальну суму 561 410, 64 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами приймання-передачі наданих послуг (№ 212/06 від 30.06.2025, № 234/07 від 31.07.2025, № 284 від 31.08.2025 на суму 187 136,88 грн кожен), які підписані представниками сторін та скріплені відтисками їх печаток без жодних зауважень та застережень. Факту отримання таких послуг відповідач не заперечив та не спростував.
Докази оплати відповідачем таких послуг в матеріалах справи відсутні.
З метою досудового врегулювання спору, 4 Державний пожежно-рятувальний загін звертався до ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" з претензіями №54 64 01-934/54 6411 від 14.08.2025, №54 64 01-1200/54 6411 від 23.09.2025, №54 64 01-724/54 6411 від 21.07.2025 про сплату заборгованості за Договором.
Вказані претензії залишені відповідачем без відповіді та задоволення, що слугувало підставою для звернення 4 Державного пожежно - рятувального загону до суду з позовом у цій справі про стягнення з ПАТ "Нафтохімік Прикарпаття" 561 410,64 грн основного боргу, 32 630,88 грн пені та 2 445,00 грн 3 % річних.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. При цьому, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи приписи вищевказаної норми, а також доводи та вимоги апеляційної скарги, колегія суддів переглядає рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у цій справі в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 32 630,88 грн пені. В решті рішення суду першої інстанції у цій справі не оскаржується жодною зі сторін.
Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За змістом положень статей 626, 627, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст.612 ЦК України).
З врахуванням наведених законодавчих положень та умов п.3.4.Договору у відповідача виникло зобов`язання щодо оплати наданих позивачем послуг впродовж 10 днів з моменту підписання акта здачі-приймання наданих послуг. 
Тобто, послуги, надані позивачем за актом від 30.06.2025 відповідач повинен був оплатити не пізніше 10.07.2025, за актом від 31.07.2025- не пізніше 10.08.2025, за актом від 31.08.2025 – не пізніше 10.09.2025.
Матеріалами справи підтверджено, а відповідачем не заперечується факт порушення ним зобов`язання щодо оплати послуг у визначений Договором строк, у зв`язку чим позивачем відповідно до ч.3 ст. 549 ЦК України та Закон України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" нараховано пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення в сумі 32 630,88 грн: за актом від 30.06.2025 – за період з 11.07.2025 по 03.10.2025 в сумі 13 350,74 грн; за актом від 31.07.2025- за період з 11.08.2025 по 03.10.2025 в сумі 13 624,63 грн; за актом від 31.08.2025 – за період з 11.09.2025 по 03.10.2025 в сумі 5 655,51 грн.
Відповідно до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Згідно з ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою.
Відповідно до ч.1 ст. 548 ЦК України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 551 ЦК України).
Статтею 230 ГК України ( чинного на момент виникнення спірних правовідносин та до 28.08.2025) встановлено, що штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. 
У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг) (ч. 4 ст.231 ГК України). 
Таким чином, нарахування пені можливе виключно у випадку встановлення законом або положеннями укладеного сторонами договору підстав нарахування, форми та ставки пені.
Якщо сторони не передбачили умовами договору можливість сплати пені за порушення строків виконання зобов`язань та не визначали її розміру, то немає підстав для стягнення пені у розмірі, не погодженому в договірному порядку та прямо не встановленому законом. Аналогічна за змістом позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.05.2024 у cправі №910/8552/23, від 05.09.2019 у справі №908/1501/18, від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.
Умовами Договору не визначено розміру пені, яка підлягає застосуванню до відповідача у випадку порушення ним грошового зобов`язання.
Пунктом 6.1 Договору сторони лише погодили, що за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим Договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.
Однак, законодавчими нормами, чинними на момент укладення Договору та виникнення у відповідача зобов`язання з оплати наданих позивачем послуг за актами від 30.06.2025 та від 31.07.2025, не було встановлено розміру пені за порушення грошових зобов`язань у правовідносинах, що виникли між сторонами у цій справі. 
При цьому, судом відхиляється покликання апелянта на встановлення розміру пені положеннями Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», оскільки відповідно до ст. ст. 1, 3 цього Закону платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Отже, нормами вказаного Закону лише передбачено максимальний розмір пені, для нарахування якої необхідна згода сторін, про що прямо зазначено у ст.1 Закону.
Водночас, Законом України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025, який набрав чинності 28.02.2025 та введений в дію 28.08.2025, визнано таким, що втратив чинність, ГК України, а також частину третю статті 549 ЦК України доповнено абзацом другим.
В силу чинної редакції ч. 3 ст. 549 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Отже, з 28.08.2025 законом передбачено розмір пені за прострочення виконання грошового зобов`язання (подвійна облікова ставка Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня) та встановлено можливість сторін у договорі лише зменшити такий розмір.
Відповідно до ч.3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Зважаючи на наведене вище, умови п.6.1. Договору та те, що акт наданих послуг за серпень 2025 року підписаний сторонами 31.08.2025 та строк його оплати відповідачем закінчився 10.09.2025 ( тобто після введення в дію абзацу 2 ч.3 ст. 549 ЦК України), суд апеляційної інстанції вважає правомірним нарахування відповідачем пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за прострочення оплати відповідачем наданих послуг за таким актом в сумі 187 136,88 грн за період з 11.09.2025 по 03.10.2025.
Нарахування пені на підставі вказаної норми ЦК України за прострочення оплати відповідачем наданих позивачем послуг за актами від 30.06.2025 та від 31.07.2025 є безпідставним та суперечить встановленому ст. 58 Конституції України та ст. 5 ЦК України імперативному припису, згідно з яким закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
У постанові від 28.01.2019 у справі №922/3782/17 Верховний Суд зазначив, що з огляду на вимоги статей 79, 86 Господарського процесуального кодексу України господарський суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то господарський суд з урахуванням конкретних обставин справи самостійно визначає суми пені та інших нарахувань у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру заборгованості. 
У постанові від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок пені), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування.
Відтак, у суду є не лише право, але і обов`язок перевірити правильність здійснення позивачем розрахунку позовних вимог, незважаючи на відсутність заперечень інших учасників справи проти позовних вимог.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені за прострочення оплати відповідачем наданих послуг за актом від 31.08.2025 в сумі 187 136,88 грн за період з 11.09.2025 по 03.10.2025, суд дійшов висновку, що позивачем невірно нараховано пеню в сумі 5 655,51 грн. Натомість з відповідача підлягає стягненню 3 655,58 грн пені (187 136,88 грн (сума боргу) *( 2* 15,50 (облікова ставка НБУ)/365) *23 (кількість днів прострочення)/100= 3 655,58 грн). 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
Як передбачено ч. 1 ст. 277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів Західного апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга 4 Державного пожежно - рятувального загону підлягає частковому задоволенню, а рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у цій справі скасуванню в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 655,58 грн пені з прийняттям в цій частині нового судового рішення про задоволення позову.
В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у цій справі відповідає матеріалам справи, ґрунтується на вимогах чинного законодавства, прийняте з дотриманням норм процесуального та правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підстав для задоволення вимог апеляційної скарги немає.
Відповідно до ч.14 ст. 129 ГПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
З врахуванням п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання позову та апеляційної скарги у цій справі покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 281, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд 

УХВАЛИВ 
1. Апеляційну скаргу 4 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано - Франківській області від 10.12.2025 (вх. № 01-05/3670/25 від 10.12.2025) задоволити частково.
2. Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у справі №909/1213/25 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення 3 655,58 грн пені та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
3. В решті рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 25.11.2025 у справі №909/1213/25 залишити без змін.
4. Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Нафтохімік Прикарпаття" (вул. Майданська, буд. 5, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська область, 78405, ідентифікаційний код 00152230) на користь 4 Державного пожежно - рятувального загону Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області (вул. Олени Степанівни, буд. 28, м. Надвірна, Надвірнянський район, Івано-Франківська обл., 78400, ідентифікаційний код 38200990) 561 410, 64 грн основного боргу, 2 445, 00 грн 3% річних, 3 655,58 грн пені, 6 809,96 судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 406,96 грн судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
5. На виконання постанови Господарському суду Івано-Франківської області видати наказ.
6. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.
7. Справу повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.

Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.
Повний текст постанови складено 27.04.2026

Головуючий суддя Галушко Н.А.

суддя Желік М.Б.

суддя  Орищин Г.В.