ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 квітня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/10394/25
Головуючий у першій інстанції – Маслюк Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1083/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої - судді Мамонової О.Є.,
суддів – Висоцької Н.В., Шитченко Н.В., 
із секретарем: Герасименко Ю.О.,

учасники справи:
позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: Центральний відділ державної виконавчої служби у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , -

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи у залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2026 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про скасування арешту, -

У С Т А Н О В И В :

У грудні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просила скасувати арешт, накладений постановою №49865431 від 21.02.2018 державного виконавця Центрального ВДВС м. Чернігова, на все майно, реєстраційний номер обтяження №28633040, №28632271 від 21.02.2018, власником якого є ОСОБА_1 , та зняти заборону відчуження на нерухоме майно, а саме: 11/20 частку будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площа 0,0636 га, кадастровий номер 7410100000:01:037:5069, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Позов обґрунтовувала тим, що 21.02.2018 державним виконавцем під час примусового виконання виконавчого листа №2/751/1307/15 накладено арешт на все рухоме майно, а також на 11/20 часток будинку АДРЕСА_1 та земельну ділянку 1302 кв.м, що належала боржнику ОСОБА_3 . 
Зазначала, що згідно з витягами з Державного реєстру речових прав №383391593, №383392556 від 18.06.2024 власником 11/20 частки житлового будинку та земельної ділянки кадастровий номер 7410100000:01:037:5069 площею 0,0636 га за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . 
Указувала, що 28.10.2025 до Центрального відділу державної виконавчої служби у м. Чернігові нею була подана заява про зняття арешту з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_1 , проте їй було відмовлено за відсутністю підстав. 
Наголошувала, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). 
Уважала, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно ОСОБА_1 , яка не є боржником, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном. Обтяження у вигляді арешту майна, яке належить позивачу на праві власності, створює перешкоди у здійсненні права володіння, користування та розпорядження майном.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.02.2026 закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про скасування арешту.
Роз`яснено позивачу його право на звернення до суду в порядку ст. 158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу районного суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що предметом позову було скасування арешту майна, накладеного 21.02.2018 саме постановою державного виконавця, а не скасування арешту майна, накладеного 20.02.2018 судом, а правовим обґрунтуванням (підставою) позову була ст. 391 ЦК України, а не ст. 158 ЦПК України. 
Заявник стверджує, що захід забезпечення позову (арешт), який був накладений ухвалою суду 20.02.2018 у справі №751/968/18 припинив свою дію в силу приписів ч. 7 ст. 158 ЦПК України, і на день прийняття судового рішення у цій справі (24.02.2026) його не існувало. 
Наголошує, що суд першої інстанції, переглядаючи заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018 (справа №751/968/18) та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 , не ухвалював рішення про скасування заходів позову, так як в силу закону вони втратили свою дію і тому не було що скасовувати. 

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а ухвалу районного суду залишити без змін.
Зазначає, що на момент залучення його у виконавче провадження як нового стягувача, спірне майно вже було під забороною відчуження на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження та арешту майна №49865431 від 16.02.2018, як зазначається у позовній заяві та апеляційній скарзі. 
Указує, що ОСОБА_1 по сьогоднішній день не було здійснено жодних дій щодо оскарження постанови ВДВС від 21.02.2018, яка на її думку порушує процесуальний порядок накладення арешту в частині відкриття окремого виконавчого провадження. 
Наголошує, що з 16.01.2016 у ДВС на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №68173159, в рамках якого накладено арешти на майно боржника, вказані дії проведені в рамках діючого законодавства, а тому підстави для скасування арешту, накладеного на підставі постанови №49865431 від 21.02.2018 відсутні

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача – адвоката Скуміна М.Г., який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача – ОСОБА_4 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, апеляційний суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є, зокрема, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції посилаючись на положення п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, виходив з того, що позивачем заявлено вимогу про скасування арешту, накладеного в рамках забезпечення цивільного позову у іншій справі, яка не підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. 
Проте з таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

З матеріалів справи слідує, що заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 29.09.2015 у справі №751/6697/15-ц позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» в сумі 15 962,98 доларів США заборгованість по кредитному договору №06/2314/к-07 від 06.06.2007 та 3 436,14 грн витрат по сплаті судового збору - з кожного по 1718,07 грн (а.с.16-18).
Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01.09.2017 у справі №751/6697/15-ц заяву ОСОБА_2 задоволено. Замінено сторону виконавчого провадження – стягувача ПАТ «Універсал Банк» на правонаступника – ОСОБА_2 у виконавчому провадженні з виконання виконавчих листів №2/751/1307/15, виданих Новозаводським районним судом м. Чернігова про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал банк» 15 962,98 доларів США заборгованості за кредитним договором № 06/2314/к-07 від 06.06.2007 (а.с.19-21).

За договорами дарування від 06.07.2016 ОСОБА_3 подарував ОСОБА_1 11/20 часток житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0636 га (кадастровий номер 7410100000:01:037:5069) з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . 

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.02.2018, постановленою у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним ( справа №751/968/18) заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на 11/20 житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0636 га (кадастровий номер 7410100000:01:037:5069), що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_1 відповідно до договору дарування від 06.07.2016 (а.с.74-75).
Відповідно до постанови державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2018 у виконавчому провадженні №49865431, на підставі згаданої ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.02.2018 накладено арешт (реєстраційний номер обтяження №28633040, №28632271) на 11/20 житлового будинку та земельну ділянку площею 0,0636 га кадастровий номер 7410100000:01:037:5069 (а.с.33).

Заочним рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05.04.2018 у справі №751/968/18 позов задоволено. Визнано недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 06.07.2016, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А., а саме: земельної ділянки, кадастровий номер 7410100000:01:037:5069 площею 0,0636 га з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою, АДРЕСА_1 . 
Визнано недійсним договір дарування укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 06.07.2016, посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Геза І.А., а саме: 11/20 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Скасовано номер запису про право власності №15324742 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 на земельну ділянку, кадастровий номер 7410100000:01:037:5069 площею 0,0636 га з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а також, скасувано номер запису про право власності №15323715 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на 11/20 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Поновлено державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, кадастровий номер 7410100000:01:037:5069 площею 0,0636 га з цільовим призначенням – для будівництва і обслуговування житлового будинку та на 11/20 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Ухвалою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.12.2018 (справа №751/968/18) заочне рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 05 квітня 2018 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним скасовано.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10.04.2019 (справа №751/968/18), залишеним без змін постановою Чернігівського апеляційного суду від 18.09.2019, постановою Верховного Суду від 16.06.2021, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування відмовлено повністю (а.с.64-66, 66 зворот - 69).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 10.10.2025 за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 11/20 часток будинку та земельну ділянку площею 0,0636 га (кадастровий номер 7410100000:01:037:5069), що розміщені за адресою: АДРЕСА_1 . Наявні відомості про обтяження нерухомого майна на підставі постанови Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції від 21.02.2018 (а.с. 5-6). 

28.10.2025 представник позивача – адвокат Скумін М.Г. звертався до Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявою про скасування арешту з нерухомого майна ОСОБА_1 , у задоволенні якої листом від 04.11.2025 № 87195 відмовлено у зв`язку із відсутністю підстав (а.с. 8-9).
Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 1545/5 від 02.06.2015 Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перейменовано на Центрального відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (а.с.52-57).

Відповідно до частини 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи
на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавець у частині 1 статті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
Забезпечення позову за своєю суттю є тимчасовим обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову є процесуальним засобом, спрямованим на запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, що полягає у вжитті заходів, за допомогою яких у подальшому гарантується виконання судових рішень, прийнятих за результатами розгляду спору.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи. За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.
Відповідно до ч. 9, 10 ст. 158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
Отже, забезпечувальні заходи скасовуються судом шляхом постановлення процесуального рішення. Наслідком скасування заходів забезпечення позову є зняття всіх обмежень, встановлених забезпеченням позову.
Питання, пов`язані із забезпеченням позову, зміною виду чи їх скасуванням вирішуються у порядку, передбаченому ЦПК України, і не можуть бути предметом розгляду в іншому провадженні.
Водночас за приписами ч.1 ст.158 ЦПК України із клопотанням про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно) може звернутися виключно учасник справи. Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 753/12741/17 (провадження № 61-15806св19), від 22 квітня 2020 року у справі № 607/15533/17 (провадження № 61-43809св18), від 06 травня 2020 року у справі № 756/8156/18 (провадження № 61-48774св18), від 19 листопада 2020 року у справі № 759/3883/17 (провадження № 61-21905св19), від 27 січня 2021 року у справі № 757/9023/18-ц (провадження № 61-14051св19), від 10 лютого 2021 року у справі № 641/1271/19-ц (провадження № 61-5579св20), від 25 травня 2023 року у справі № 334/1250/22 (провадження № 61-12728св22).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулась із позовом про скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця №49865431 від 21.02.2018. 
Як слідує з вищезгаданої постанови державного виконавця, вона винесена на виконання ухвали Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.02.2018 у справі №751/968/18.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 була учасником справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування (№751/968/18).
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування було відмовлено, однак процесуальне рішення про скасування заходів забезпечення позову відповідно до положень ч.9 ст.158 ЦПК України у справі не приймалось.
Отже, позивачка, звертаючись до суду із цим позовом, обрала позапроцесуальний спосіб оскарження судового рішення, ухваленого в іншій справі, що має своїм наслідком відмову у задоволенні позову, а не закриття провадження у справі, як помилково вважав суд. 
Подібні висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 10.02.2021 у справі № 641/1271/19-ц. 
Таким чином, правильно встановивши обставини справи, районний суд дійшов помилкового висновку про закриття провадження у справі, у зв`язку із чим ухвала Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24.02.2026 підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Новозаводського районного суду м. Чернігова від 24 лютого 2026 року – скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повна постанова складена 27 квітня 2026 року.

Головуюча О.Є.Мамонова

Судді Н.В. Висоцька

Н.В.Шитченко