ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/11926/25     Головуючий суддя І інстанції Довготько Т. М.
Провадження № 22-ц/818/1179/26    Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: визнання права власності

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 квітня 2026 року  м. Харків
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.
суддів колегії Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю., 
за участю секретаря судового засідання Шевцової К.Є.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2025 року, у цивільній справі №643/11926/25, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання права власності на квартиру,
в с т а н о в и в :
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання права власності на квартиру.
Позовна заява мотивована тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 27 травня 2002 року, яке було видано Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» на підставі розпорядження від 27 травня 2002 року №2071 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Окрім того, право на вказаний об`єкт нерухомого майна було зареєстровано в КП ХМБТІ. Технічний паспорт оформлювався також виключно на її ім`я. Вказана квартира також є її постійним місцем проживання. Окрім того, в зазначеній квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований та постійно проживає її син ОСОБА_2 . Її чоловік ОСОБА_3 , який також проживав в цій квартирі, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з воєнною агресією російської федерації проти України та регулярними обстрілами у м.Харкові вказаний вище об`єкт нерухомості, було пошкоджено, у зв`язку з чим з метою отримання компенсації за пошкоджене житло у власників житла виникла необхідність у внесенні інформації про квартиру за зазначеною вище адресою до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. 
Вказала, що у своєму архіві з документами вона не знайшла оригіналу свідоцтва про право власності на житло від 27 травня 2002 року, яке вимагав реєстратор для вчинення відповідної реєстраційної дії, у зв`язку з чим вона з відповідачем надали інший правовстановлюючий документ на квартиру на її ім`я, а також на ім`я сина ОСОБА_2 . Після подачі пакету документів державному реєстратору для вчинення реєстраційної дії щодо внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, рішенням державного реєстратора №76006731 від 11 листопада 2024 року було відмовлено у зв`язку з тим, що вказаний об`єкт нерухомості за даними КП ХМБТІ по праву власності зареєстрований виключно за ОСОБА_1 . 
Згідно з відповіддю AT «Українські енергетичні машини» (раніше ВАТ «Турбоатом») №01/10/82-32 від 23.05.2025 в ході перевірки AT «Українські енергетичні машини» як правонаступник ВАТ «Турбоатом» встановило, що структурний підрозділ підприємства відділ приватизації, який функціонував у період діяльності ВАТ «Турбоатом» та здійснював оформлення відповідних правовстановлюючих документів на об`єкти житлового фонду, на теперішній час ліквідований. В результаті проведеного внутрішнього пошуку серед архівних матеріалів Товариства встановлено, що документи, які стосуються приватизації вищевказаної квартири та видачі відповідного свідоцтва про право власності, у наявних архівних фондах підприємства відсутні. За результатами аналізу наявної інформації, а також з урахуванням відсутності внутрішніх документів про передачу архівів ліквідованого відділу, AT «Українські енергетичні машини» не має можливості достовірно встановити до якої юридичної або архівної установи могли бути передані відповідні документи після припинення діяльності згаданого відділу, у своєму розпорядженні запитуваних матеріалів не мають та позбавлені можливості їх надати. Підприємство не має об`єктивної можливості самостійно встановити місцезнаходження зазначених документів або органу, до якого вони могли бути передані у встановленому порядку у зв`язку з давністю відповідних подій, відсутністю реєстраційних записів та обмеженістю архівної документації, що зберіглася. 
Вказані відмінності у переліку власників на один і той же об`єкт нерухомого майна та відсутність у неї оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 не дає можливості оформити та отримати компенсацію за пошкоджене в результаті російської агресії житло, бо є перешкодою для внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 39,8 кв.м, загальною площею 67,8 кв.м.
Рішенням Салтівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради про визнання права власності на квартиру – залишено без задоволення.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просила суд рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовну заяву.
Вказала, що у оскаржуваному рішенні судом не обґрунтовано причину, по якій визнання позову з боку представника відповідача не приймається. Представники третіх осіб також не займали позицію не на її користь. Представник КП «ХМБТІ» ХМР подано до суду пояснення, у яких підтвердив викладені нею обставини. Представник Акціонерного товариства «Українські енергетичні машини».
Зазначила, що на квартиру, в якій вона та її син ОСОБА_2 проживаємо, в наявності два правовстановлюючі документи, які було видано під час приватизації квартири в травні 2002 року, в одному з вказівкою на двох власників, а саме її та сина, а другий - лише на її ім`я, оригінал якого відсутній. Стало їм це відомо тільки у 2024 році, коли після прильоту ракети неподалік від будинку вона пішла до реєстратора з метою внесення інформації про об`єкт «рухомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щоб у подальшому гримати компенсацію за пошкоджене майно (вікна, двері) в межах державної програми. Вона та син намагалися встановити реальну причину наявності двох правовстановлюючих документів, щоб не порушувати ні її, ні прав сина. При чому оригінал документу на квартиру на її ім`я відсутній, в наявності лише копія, яка була надана КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризацїї» ХМР разом з відповіддю на запит.
Зауважила, що правовстановлюючим документом на квартиру, в якій вона та син мешкають є свідоцтво про право власності на житло від 27 травня 2002 року, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №434267918 від 05.07.2025 року, з якої вбачається відсутність даних щодо квартири після 01.01.2013 року та копією відповіді на запит КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації» про наявність або відсутність інформації про зареєстровані права на об`єкт нерухомого майна від 12.06.2025 року. Вказане свідоцтво про право власності на житло від 27 травня 2002 року було видано Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» на підставі розпорядження від 27 травня 2002 року №2071 відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Посилання на вказане розпорядження міститься у свідоцтві про право власності на житло від 27 травня 2002 року.
У зв`язку з пошкодженням житлового будинку в результаті агресії рф проти України до державного реєстратора з метою внесення інформації щодо квартири в реєстр об`єктів нерухомого майна. В сімейному архіві було знайдено свідоцтво про право власності на житло від 27 травня 2002 року, яке було видано Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» на підставі розпорядження від 27 травня 2002 року №2071, на моє та сина ОСОБА_2 ім`я, яке і було надане державному реєстратору. Після подачі пакету документів державному реєстратору для вчинення реєстраційної дії во внесенні інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішенням державного реєстратора №76006731 від 11 листопада 2024 року було відмовлено у зв`язку з тим, що вказаний об`єкт нерухомості за даними КП ХМБТІ по праву власності зареєстрований виключно за ОСОБА_1 .
Звертає увагу суду, що суд відмовляючи у задоволенні позову послався на те, що позивачкою не надано доказів, що вона зверталася до БТІ та ЦНАП щодо видачі їй дублікату свідоцтва про право власності на квартиру, яке нею втрачено та відсутнє особисте звернення до державного реєстратора з боку позивача з вимогою проведення державної реєстрації її права власності на квартиру та відмову у проведенні такої реєстрації.
Однак, зазначає, що вона зверталася до БТІ, про що зазначено в поясненнях вказаного комунального підприємства, але ні БТІ, ні ЦНАП не можуть видати оригінал або дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, бо він може бути виданий лише органом, який видавав оригінал, тобто ВАТ «Турбоатом» (зараз АІ «Українські енергетичні машини), з відповіді якого вбачається втрата всіх документів відділу приватизації ВАТ «Турбоатом». КП ХМБТІ навіть не може видати належним чином завірену копію вказаного свідоцтва, оскільки не є його видавцем, про що прямо зазначено у відповіді КП ХМБТІ ХМР від 12.06.2025 року.
Також до суду надана копія рішення державного реєстратора №76006731 від 11 листопада 2024 року про відмову у проведенні державної реєстрації, як за нею- ОСОБА_1 , так і нею та сином. В рішенні про відмову в проведенні реєстраційних дій має місце посилання на лист КП ХМБТІ від 06 листопада 2024 року, в якому зазначено, що відповідно до запису в реєстровій книзі за реєстровим №58563 реєстрація права власності на вищевказану квартиру проведена за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 27.05.2002, виданого відділом приватизації ВАТ «Турбоатом», р.№2071. Окремого звернення реєстратор не потребував, бо у ОСОБА_1 відсутній оригінал правовстановлюючого документу, а відповіді КП ХМБТІ не є підставою для проведення державної реєстрації права власності за позивачем.
Зауважує, що відновити оригінал правовстановлюючого документу на житло позивач не має можливості, а відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1 не дає можливості оформити та отримати компенсацію за пошкоджене в результаті російської агресії житло, бо є перешкодою для внесення інформації до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України колегія суддів перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, а також порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам рішення суду не повністю відповідає.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачкою не доведено, порушення, невизнання та/або оспорення прав позивача як власника спірного нерухомого майна відповідачем, як і не доведено того, що відсутність (втрата) правовстановлюючого документа перешкоджає у реалізації останньою права на володіння, користування та/або розпорядження спірним об`єктом нерухомого майна.
Суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.
Матеріалами справи підтверджується та судом встановлено, що відповідно до копії паспортів серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 , копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщені осіб, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до свідоцтва про народження, батьками відповідача ОСОБА_2 є: батько – ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_1 .
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 . 
Згідно копії технічного паспорта від 22.05.2002 виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на квартиру, що знаходиться у власності ОСОБА_4 , квартира АДРЕСА_1 має загальну площу 67,8 кв.м., та складається з 3 кімнат, житлова площа 39,8 кв.м.
Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 05.07.2025 № 434267918, відсутні відомості щодо зареєстрованого права власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло від 27.05.2002 видане Органом приватизації Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» та записане у реєстрову книгу за № 2071, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить ОСОБА_1 та членам її сім`ї ОСОБА_2 . За цим свідоцтвом квартира зареєстрована у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та записано у реєстрову книгу за №В-58563 04.07.2022 (а.с.11 на звороті). 
Як вбачається з відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 12.06.2025, що в наявних архівних матеріалах КП «БТІ» не міститься актуальна інформація про зареєстроване право власності, містяться реєстраційні відомості станом на 31.12.2012.
Відповідно до наявних архівних матеріалів реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на 31.12.2012 проведено КП «БТІ» за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.05.2022 Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом», р.№2071. 
КП «БТІ» надало копію з примірника свідоцтва про право власності на житло, виданого 27.05.2002 Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» р.№2071, на квартиру АДРЕСА_1 , що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи, з якого вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на праві приватної, спільної (сумісної або часткової) власності належить ОСОБА_1 . 
Згідно з відповіддю AT «Українські енергетичні машини» (правонаступника ВАТ «Турбоатом») № 01/10/82-32 від 23.05.2025, вбачається, що в ході перевірки AT «Українські енергетичні машини» як правонаступник ВАТ «Турбоатом» встановило, що структурний підрозділ підприємства відділ приватизації, який функціонував у період діяльності ВАТ «Турбоатом» та здійснював оформлення відповідних правовстановлюючих документів на об`єкти житлового фонду, на теперішній час ліквідований. У результаті проведеного внутрішнього пошуку серед архівних матеріалів Товариства встановлено, що документи, які стосуються приватизації вищевказаної квартири та видачі відповідного свідоцтва про право власності, у наявних архівних фондах підприємства відсутні. За результатами аналізу наявної інформації, а також з урахуванням відсутності внутрішніх документів про передачу архівів ліквідованого відділу, AT «Українські енергетичні машини» не має можливості достовірно встановити до якої юридичної або архівної установи могли бути передані відповідні документи після припинення діяльності згаданого відділу. AT «Українські енергетичні машини» не має у своєму розпорядженні запитуваних матеріалів та позбавлені можливості їх надати. Також AT «Українські енергетичні машини» у своїй відповіді повідомило, що підприємство не має об`єктивної можливості самостійно встановити місцезнаходження зазначених документів або органу, до якого вони могли бути передані у встановленому порядку у зв`язку з давністю відповідних подій, відсутністю реєстраційних записів та обмеженістю архівної документації, що зберіглася.
Рішенням державного реєстратора № 76006731 від 11 листопада 2024 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки проведення державної реєстрації на підставі поданих документів неможливе. У рішенні зазначено про те, що на запити державного реєстратора отримано відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР. В листі від 10.10.2024 КП «ХМБТІ» ХМР зазначено, що право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності виданого відділом приватизації ВАТ «Турбоатом`р.№2071. 
В листі від 21.10.2024 КП «ХМБТІ» ХМР надано копію свідоцтва про право власності на квартиру від 27.05.2002р., виданого відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» на ім`я ОСОБА_1 р.№2071. В листі від 06.11.2024 КП «ХМБТІ» ХМР зазначено, що відповідно до запису в реєстраційній книзі за реєстровим №58563 реєстрація права власності на вищевказану квартиру проведена за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 7.05.2022р. виданого відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» р.2071.
Згідно зі ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).
За ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).
За положеннями ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду":
1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.
2. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
3. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Передача житлових приміщень у гуртожитках у власність мешканців гуртожитків здійснюється відповідно до закону.
4. Підготовку та оформлення документів про передачу у власність громадян квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках може бути покладено на спеціально створювані органи приватизації (агентства, бюро, інші підприємства).
5. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.
6. Оплата вартості приватизованого житла може провадитись громадянами в розстрочку на 10 років за умови внесення первинного внеску в розмірі не менше 10 відсотків суми, що підлягає виплаті. При цьому громадянин дає органу приватизації письмове зобов`язання про погашення суми вартості, що залишається несплаченою.
7. Органи приватизації, що здійснюють приватизацію державного житлового фонду, мають право на діяльність по оформленню та реєстрації документів про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Виходячи зі змісту свідоцтва про право власності на житло від 27 травня 2002 року виданого начальником відділу приватизації ВАТ «Турбоатом» позивачка набула право власності на житло в порядку приватизації державного житлового фонду.
Позивач звернулася до суду за відновленням прав згідно приватизаційного документу. Іншого шляху, ніж у судовому порядку поновити їх права не існує.
Суд першої інстанції не застосував ст.392 ЦК України належним чином та проігнорував судову практику, зокрема, викладену у постанові ВП ВС від 22.02.2024 у справі № 990/150/23 про те, що позивач самостійно визначає, яке його право порушено та який спосіб захисту він обирає. Позов заявлено в межах, визначених законом і постановою ВС.
Суд не надав належної оцінки копії свідоцтва про право власності на житло від 27 травня 2002, завіреній КП "ХМБТІ" 04.07.2002 (а.с.11); відповіді КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 12.06.2025 (а.с.9).
Судом помилково зазначено у рішенні, що позивач особисто не зверталася до державного реєстратора, з огляду на наявність у матеріалах справи, рішення державного реєстратора №76006731 від 11 листопада 2024 року, яким ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було відмовлено у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки проведення державної реєстрації на підставі поданих документів неможливе (а.с.13).
Права власника можна підтвердити:
- витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (для майна, зареєстрованого після 01.01.2013);
- договором відчуження нерухомого майна (купівлі-продажу, дарування тощо), свідоцтвом про право на спадщину або дублікатом зазначених документів;
- свідоцтвом про право власності, виданим до 2013 року (може бути відновлене через БТІ чи архів);
- рішенням суду.
За загальним правилом, у разі втрати або зіпсування документа лише суб`єкт, що видавав такий документ, може видати його дублікат. При цьому втрата чинності нормативно-правовим актом, на підставі якого відповідний суб`єкт видавав документ, не є підставою для відмови у видачі дубліката документа. Єдиною підставою, за наявності якої видача дубліката документа не може бути здійснена суб`єктом, який видав такий документ, є ліквідація (припинення діяльності) такого суб`єкта. У такому випадку видача дубліката документа здійснюється правонаступником відповідного суб`єкта або архівною установою (якщо передбачається передача документів до архіву).
Згідно відповіді AT «Українські енергетичні машини» (правонаступника ВАТ «Турбоатом») №01/10/82-32 від 23.05.2025, вбачається, що в ході перевірки AT «Українські енергетичні машини» як правонаступник ВАТ «Турбоатом» встановило, що структурний підрозділ підприємства відділ приватизації, який функціонував у період діяльності ВАТ «Турбоатом» та здійснював оформлення відповідних правовстановлюючих документів на об`єкти житлового фонду, на теперішній час ліквідований. У результаті проведеного внутрішнього пошуку серед архівних матеріалів Товариства встановлено, що документи, які стосуються приватизації вищевказаної квартири та видачі відповідного свідоцтва про право власності, у наявних архівних фондах підприємства відсутні. За результатами аналізу наявної інформації, а також з урахуванням відсутності внутрішніх документів про передачу архівів ліквідованого відділу, AT «Українські енергетичні машини» не має можливості достовірно встановити до якої юридичної або архівної установи могли бути передані відповідні документи після припинення діяльності згаданого відділу. AT «Українські енергетичні машини» не має у своєму розпорядженні запитуваних матеріалів та позбавлені можливості їх надати. Також AT «Українські енергетичні машини» у своїй відповіді повідомило, що підприємство не має об`єктивної можливості самостійно встановити місцезнаходження зазначених документів або органу, до якого вони могли бути передані у встановленому порядку у зв`язку з давністю відповідних подій, відсутністю реєстраційних записів та обмеженістю архівної документації, що зберіглася.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про інформацію» документом є матеріальний носій, що містить інформацію, основними функціями якого є її збереження та передавання у часі та просторі.
Згідно з пунктом 13 глави 10 розділу II «Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях», затверджених наказом Міністерства юстиції України № 1000/5 від 18 червня 2015 року, особливим видом копії документа є дублікат - повторно оформлений службовий документ для використання замість втраченого чи пошкодженого оригіналу, що має таку саму юридичну силу.
Дублікат виготовляється на такому самому бланку, що й оригінал, та містить інформацію, аналогічну інформації в оригіналі. На ньому проставляються відбиток печатки установи і підписи посадових осіб, які мають право підпису цих документів на момент оформлення дубліката. На дублікаті проставляється у правому верхньому куті відмітка «Дублікат».
З правової точки зору «дублікат» - документ, ідентичний похідному, що має такі самі юридичні наслідки, як і оригінал. Фактично видача дубліката полягає у відтворенні тексту документа, дублікат якого видається, що спрямоване на відновлення такого документа у випадку неможливості його використання з певних причин.
Зі змісту пункту 24 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16 грудня 2009 року, у разі втрати або зіпсування свідоцтва про право власності на квартиру за письмовою заявою власника (співвласників) органом приватизації видається його дублікат.
Відповідно до п. 53 постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», для державної реєстрації права власності та інших речових прав на земельну ділянку, права власності на закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, у зв`язку із втратою, пошкодженням чи псуванням відповідного державного акта на право власності чи постійного користування земельною ділянкою, свідоцтва про право власності на нерухоме майно використовуються відомості з Державного земельного кадастру або Реєстру прав власності на нерухоме майно, який є архівною складовою частиною Державного реєстру прав, та паперовий носій інформації (реєстрові книги, реєстраційні справи, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації). У разі наявності в заявника копії примірника втраченого, пошкодженого чи зіпсованого державного акта, свідоцтва про право власності на нерухоме майно подається також відповідна копія. Державна реєстрація прав у випадку, передбаченому цим пунктом, проводиться виключно за умови встановлення державним реєстратором наявності зареєстрованих речових прав на підставі таких документів у Державному земельному кадастрі чи в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, або на паперових носіях інформації (в реєстрових книгах, реєстраційних справах, ведення яких здійснювали підприємства бюро технічної інвентаризації), а у разі коли таким майном є закінчений будівництвом об`єкт чи об`єкт незавершеного будівництва, - також за наявності відомостей про його технічну інвентаризацію, отриманих державним реєстратором з Єдиної державної електронної системи у сфері будівництва, з обов`язковим зазначенням у Державному реєстрі прав відомостей про втрату, пошкодження чи зіпсування відповідного документа.
Згідно з п. 6 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката.
Чинним законодавством не надано права іншим організаціям видавати дублікати документів, які видані ліквідованим органом. 
Отже у правонаступника ВАТ «Турбоатом» (яке було ліквідовано) - AT «Українські енергетичні машини» відсутні документи.
04 липня 2002 року свідоцтво про право власності на житло від 27.05.2002 видане Органом приватизації Відділом приватизації ВАТ «Турбоатом» було зареєстровано у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» на праві приватної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та записано у реєстрову книгу за №В-58563 04.07.2022, що також підтверджується відповіддю КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» ХМР від 12.06.2025 (а.с.11 на звороті; а.с.9).
Жодним учасником справи не заперечується факт належності права власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 39,8 кв.м, загальною площею 67,8 кв.м. - саме ОСОБА_1 , позивачу у справі.
Позивач позбавлена можливості захистити своє право в позасудовий спосіб. 
Позивач у цій справі прагне здійснення державної реєстрації права власності на своє майно. Саме в цьому полягає його інтерес, за захистом якого він звернувся до суду.
Частинами 1, 2, 4 ст. 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Так, Європейський суд з прав людини у своїй практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції).
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном та ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом та загальними принципами міжнародного права.
Згідно з п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Оскільки суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, що мають значення для справи, допустив неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскаржуване рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовної заяви.
Керуючись ст.ст. 259, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції
постановив :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –задовольнити.
Рішення Салтівського районного суду м. Харкова від 29 вересня 2025 року-скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Акціонерне товариство «Українські енергетичні машини», Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради, про визнання права власності на квартиру- задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 39,8 кв.м, загальною площею 67,8 кв.м.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня ухвалення, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови складений 01 травня 2026 року.

Головуючий  В.Б.Яцина 

Судді колегії   Ю.М.Мальований 

О.Ю.Тичкова