КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/8736/2026
Справа № 759/19304/25

П О С Т А Н О В А

 
Іменем України

26 червня 2026 року 
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач), Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Горбенко Н.О. в м. Київ 16 лютого 2026 року про відмову в прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Кріст» про визнання рішень загальних зборів незаконними до спільного розгляду з первісним позовом Житлово-будівельного кооперативу «Кріст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, 

в с т а н о в и в :

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 28 серпня 2025 року відкрито провадження в справі за позовом ЖБК «Кріст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 86168,30 грн., що включає основну заборгованість із щомісячного членського внеску, щомісячного внеску на утримання будинку та прибудинкової території для власників житлових та/або нежитлових приміщень будинку та додаткового разового цільового внеску ЖБК «Кріст» на проведення внутрішньобудинкових ремонтних робіт у будинку 54534 грн., інфляційні нарахування за прострочення сплати основної заборгованості 2435,63 грн., 3 % річних від простроченої суми 729,94 грн., пені за прострочення сплати внесків у розмірі 5410,73 грн., штраф за прострочення сплати внесків в розмірі 23058 грн., судовий збір в розмірі 3028 грн. та витрати на правничу допомогу 12000 грн. 
Заявлені вимоги ЖБК «Кріст» мотивував тим, що 02 лютого 2023 року шляхом об`єднання фізичних осіб створено ЖБК «Кріст». 13 березня 2023 року сторонами було укладено договір № 87-7 пайової участі та порядку сплати внесків до ЖБК. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, передав відповідачу квартиру в будинку та всі документи, необхідні відповідачу для реєстрації права власності на неї. Внаслідок цього за відповідачем було офіційно зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Вказував, що рішеннями загальних зборів ЖБК «Кріст» та договором № 87-7 пайової участі та порядку сплати внесків до ЖБК від 13 березня 2023 року було встановлено обов`язок ОСОБА_1 сплачувати ЖБК «Кріст» щомісячний членський внесок в розмірі 1464 грн. за один місяць (розмір визначено Протоколом № 7) зі строком сплати до останнього дня розрахункового (поточного) місяця включно; щомісячний внесок на утримання будинку та прибудинкової території для власників житлових та/або нежитлових приміщень в розмірі 1464 грн. за один місяць (розмір визначено Протоколом № 20) зі строком сплати до останнього дня розрахункового (поточного) місяця включно; додатковий разовий цільовий внесок на проведення внутрішньобудинкових ремонтних робіт у будинку в розмірі 38430 грн. (розмір визначено Протоколом № 20) зі строком сплати до 15 лютого 2025 року включно.
29 липня 2025 року ОСОБА_1 було направлено досудову вимогу про обов`язок негайно, але не пізніше семиденного строку з моменту пред`явлення даної вимоги здійснити оплату зазначених внесків, а також рахунки для оплати таких внесків, яка ним виконана не була. Враховуючи прострочення відповідача зі сплати внесків для членів кооперативу позивач має право вимагати сплати штрафних санкцій за порушення виконання зобов`язання. 

13 жовтня 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому просив визнати рішення загальних зборів ЖБК «Кріст» від 28 січня 2025 року у частині рішень з питань п`ятого та шостого порядку денного щодо їх застосування до осіб, які не є членами ЖБК «Кріст», незаконними, такими, що суперечать вимогам абзаців 1 та 13 п. 5.1, пунктів 8.2, 9.2, 9.3 Статуту, абзаців 10, 11 ч. 1 ст. 2, ст. 12 Закону України «Про кооперацію», покласти на відповідача ЖБК «Кріст» судові витрати.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року у прийнятті зустрічного позову, об`єднання та спільний розгляд з первісним позовом ЖБК «Кріст» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено, зустрічний позов повернуто ОСОБА_1 . 

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність ухвали, невідповідність висновків, викладених в ухвалі суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права, просив скасувати ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року та ухвалити постанову, якою прийняти позовну заяву ОСОБА_1 до спільного розгляду з первісним позовом ЖБК «Кріст», об`єднати його вимоги в одне провадження у межах справи № 759/19305/25, покласти на відповідача судові витрати.
Зазначав, що висновки про наявність умов, за яких зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, неодноразово викладались Верховним Судом. Найбільш релевантними до даних правовідносин вважав правові висновки Верховного Суду в постанові від 02 лютого 2022 року у справі № 922/4409/21, яка містить посилання на висновки Великої Палати Верховного Суду у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17, від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18 та інші.
Вказував, що з аналізу правових висновків у цій постанові випливає, що взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позову та доцільність їх спільного розгляду може виявлятись у такому: повністю чи частково співпадають підстави обох позовів (факти, обставини), при цьому правові підстави цих позовів можуть бути різними; для підтвердження підстав позову сторонами надані переважно або частково одні і ті ж докази; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватися (при цьому предмет та підстави таких позовів можуть бути не пов`язаними, доцільність розгляду в одному провадженні спрямована на процесуальну економію, уникнення процедури примусового виконання одночасно двох судових рішень); задоволення зустрічного позову включатиме повністю або частково задоволення первісного позову; спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору/спорів між сторонами.
Наводив аналіз позовних вимог основного та зустрічного позовів, вказував, що саме рішенням загальних зборів членів ЖБК «Кріст» від 28 січня 2025 року, яке він просить визнати незаконним, обґрунтовані первісні позовні вимоги на загальну суму 78092,53 грн., що складає понад 90 % від загальної ціни позову. 
Вказував, що підстави обох позовів (фактичні обставини) співпадають частково, а саме в частині можливості застосування до спірних правовідносин рішення загальних зборів членів ЖБК «Кріст» від 28 січня 2025 року; для підтвердження підстав позову сторонами частково надано одні й ті самі докази; вимоги за первісним та зустрічним позовами можуть зараховуватися на загальну суму 78092,53 грн., що складає понад 90 % від загальної ціни позову; задоволення зустрічного позову частково виключатиме задоволення первісного позову на вказану суму 78092,53 грн.; спільний розгляд сприятиме оперативному і правильному вирішенню спору між сторонами, оскільки у будь-якому випадку суд першої інстанції зобов`язаний надати оцінку законності чи незаконності нарахування ЖБК «Кріст» заборгованості на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Кріст» від 28 січня 2025 року.
Вказував, що таким чином, подання зустрічного позову, задоволення якого частково виключатиме задоволення первісного позову, має на меті довести відсутність матеріально-правової підстави для задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, що відповідає правовим висновкам Великої Палати Верховного Суду, наведеним у постанові від 13 березня 2019 року у справі № 916/3245/17 та постанові від 20 березня 2019 року у справі № 910/2987/18.
Звертав увагу, що прийняття зустрічного позову не порушує правил підсудності, оскільки між ОСОБА_1 та ЖБК «Кріст» відсутні корпоративні відносини у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є членом ЖБК «Кріст», що підтверджується Протоколом № 17 загальних зборів членів ЖБК «Кріст» від 08 жовтня 2024 року, яким було припинено його членство у ЖБК «Кріст», про факт чого було достеменно відомо позивачу, але який приховав його від суду.
При цьому у багатоквартирному будинку створено ОСББ «Христини Сушко», яке до ОСОБА_1 не має жодних вимог чи претензій.

Від позивача ЖБК «Кріст» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, погоджувався з висновками суду першої інстанції, наводив власні аргументи щодо відсутності взаємопов`язаності позовів та безпідставності доводів апеляційної скарги. Вказував, що первісний позов спрямований на стягнення заборгованості, тоді як зустрічний позов має на меті оспорення рішення органу управління юридичної особи, що є самостійним предметом спору. У даній справі рішення загальних зборів у первісному позові використовується як доказ підстав для нарахування заборгованості, тоді як у зустрічному позові є предметом оскарження.
Щодо посилання відповідача на відсутність корпоративних відносин, посилався на правові висновки Великої Палати Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 910/5179/20 щодо предметної та суб`єктної юрисдикції господарських судів, ст. 1, 2, 3, 19 Закону України «Про кооперацію», ст. 85, 99 ЦК України, ст. 20 ГПК України, наголошував, що прийняття рішення про встановлення внесків є реалізацією господарських функцій у непідприємницькому товаристві й вищим органом управління - загальними зборами ЖБК, така діяльність найбільш наближена до корпоративних відносин. Прийняття рішення загальними зборами щодо всіх питань, віднесених до компетенції загальних зборів ЖБК відповідно до ст. 15 Закону України «Про кооперацію», стосується створення та управління ЖБК як юридичною особою, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України визначає предметну юрисдикцію спору про скасування чи визнання недійсним рішення зборів ЖБК судам господарської юрисдикції.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що спори, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності юридичної особи, є корпоративними в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 20 ГПК України, незалежно від того, чи є позивач акціонером (учасником) юридичної особи, і мають розглядатися за правилами ГПК України.
Наголошував, що відповідач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю ЖБК «Кріст» (зокрема права на участь у загальних зборах) шляхом прийняття відповідних рішень. Отже, цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, і зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 201/5062/18.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Відповідно до ч. 3 ст. 369 ЦПК України з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 та повертаючи зустрічний позов ухвалою від 16 лютого 2026 року, суд першої інстанції виходив із того, що у вказаній справі задоволення позову про стягнення заборгованості не може зумовлювати відмову у задоволенні позову про визнання рішення загальних зборів ЖБК «КРІСТ» від 28 січня 2025 року незаконними, та навпаки, крім того, зустрічний позов про визнання рішення загальних зборів ЖБК «КРІСТ» від 28 січня 2025 року незаконними ґрунтується на спірних немайнових правовідносинах сторін, у той час як вимоги первісного позову заявлені з метою зміни у судовому порядку майнових відносин сторін, і на думку суду, спільний розгляд первісного та зустрічного позовів призведе лише до затягування розгляду вказаної справи.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, відповідач має право подати зустрічний позов у строки, встановлені цим Кодексом.
Відповідно до ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. У випадку подання зустрічного позову у справі, яка розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, суд постановляє ухвалу про перехід до розгляду справи за правилами загального позовного провадження.

Отже, умовами пред`явлення зустрічного позову є взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Взаємний зв`язок первісного і зустрічного позову може виявлятись у тому, що зустрічна вимога виключає вимогу первісну, або обидва випливають з однієї підстави, або взаємний зв`язок виникає з однорідності обставин виникнення взаємних матеріально-правових вимог між позивачем і відповідачем. Первісний і зустрічний позов можуть бути взаємозв`язаними і тоді, коли підстава зустрічного позову нівелює підставу первісного позову, а тому задоволення вимог відповідача виключає задоволення вимог позивача.

Отже, із положень статті 193 ЦПК України вбачається, що прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним відноситься до дискреційних повноважень суду, при цьому, саме суд першої інстанції визначає взаємопов`язаність позовів (зокрема, виникнення із одних правовідносин, випадок коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову, тощо), а, крім цього, додатково повинен визначитися із доцільністю такого спільного розгляду, що є оціночним поняттям у кожній окремій справі та оцінку цьому може дати виключно суд, що розглядає справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику.

Отже, прийняття зустрічного позову можливе за дотримання умов, передбачених частиною другою статті 193 ЦПК України, і залежить від того, наскільки суд вважає за доцільне розглядати цей позов у одному провадженні з первісним.

За своєю сутністю зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог виключає задоволення вимог позивача.

Умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним, що виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного і зустрічного позовів, оскільки це дозволяє більш повно і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити фактичні взаємовідносини сторін, виключити ухвалення взаємосуперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Отже, зустрічний позов є матеріально-правовою вимогою відповідача до позивача, яка заявляється для сумісного розгляду з первісним позовом, оскільки задоволення його вимог унеможливлює задоволення вимог позивача. Зустрічний позов має бути пред`явлений лише до первісного позивача (або одного зі співпозивачів). Умовою пред`явлення зустрічного позову є його взаємопов`язаність із первісним; взаємопов`язаність позовів виявляється у тому, що вони виникають з одних правовідносин.
Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483 цс 19).

Ураховуючи викладене, взаємна пов`язаність зустрічного та первісного позовів може виявлятись у наступному: обидва позови взаємно пов`язані, і їх спільний розгляд сприятиме оперативному та правильному вирішенню спору, взаємна пов`язаність первісного і зустрічного позову може виражатись у підставах цих позовів або поданих доказах; вимоги за зустрічним та первісним позовами можуть зараховуватись; задоволення зустрічного позову виключатиме повністю або частково задоволення первісного позову.
Подання такого зустрічного позову має на меті довести відсутність у позивача матеріально-правової підстави на задоволення первісного позову через відсутність матеріальних правовідносин, з яких випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом. У таких випадках задоволення зустрічного позову тягне за собою відмову у первісному позові повністю або частково (правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі №904/6157/19, від 25 лютого 2026 року у справі № 757/33682/23-ц та інших).

Встановлено, що ЖБК «Кріст» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 86168,30 грн., посилаючись на те, що рішеннями загальних зборів ЖБК «Кріст» та договором № 87-7 пайової участі та порядку сплати внесків до ЖБК від 13 березня 2023 року було встановлено обов`язок ОСОБА_1 сплачувати ЖБК «Кріст» щомісячний членський внесок в розмірі 1464 грн. за один місяць (розмір визначено Протоколом № 7) зі строком сплати до останнього дня розрахункового (поточного) місяця включно; щомісячний внесок на утримання будинку та прибудинкової території для власників житлових та/або нежитлових приміщень в розмірі 1464 грн. за один місяць (розмір визначено Протоколом № 20) зі строком сплати до останнього дня розрахункового (поточного) місяця включно; додатковий разовий цільовий внесок на проведення внутрішньобудинкових ремонтних робіт у будинку в розмірі 38430 грн. (розмір визначено Протоколом № 20) зі строком сплати до 15 лютого 2025 року включно.

До позову долучено копію рішення загальних зборів ЖБК «Кріст» від 28 січня 2025 року, затверджених протоколом № 20, п`ятим пунктом порядку денного яких прийнято рішення встановити з 01 лютого 2025 року щомісячний внесок на утримання будинку та прибудинкової території для власників житлових та/або нежитлових приміщень будинку у розмірі 40 грн. за 1 кв.м. загальної площі житлового та/або нежитлового приміщення на місяць зі строком сплати до останнього дня розрахункового (поточного) місяця включно; шостим пунктом встановлено для власників житлових приміщень будинку та членів кооперативу додатковий разовий цільовий внесок на проведення внутрішньобудинкових ремонтних робіт у будинку згідно кошторису в розмірі 1050 грн. за 1 кв.м. загальної площі житлового приміщення зі строком оплати до 15 лютого 2025 року включно (а. с. 46 - 47 т. 1). 

Вказівки на те, що дія зазначеного рішення поширюється лише на членів ЖБК, у зазначеному рішенні відсутні, а встановлено загальний обов`язок щодо сплати внесків для власників житлових та/або нежитлових приміщень будинку.

В свою чергу, ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ЖБК «Кріст» про визнання незаконними рішення загальних зборів ЖБК «Кріст» від 28 січня 2025 року у частині рішень з питань п`ятого та шостого порядку денного щодо їх застосування до осіб, які не є членами ЖБК «Кріст».

За змістом зустрічного позову ОСОБА_1 стверджував, що починаючи з 08 жовтня 2024 року після виключення його з членів ЖБК «Кріст» він втратив не тільки права, передбачені п.п. 8.1 Статуту, але й обов`язки, передбачені п.п. 8.2 Статуту, зокрема щодо внесення внесків, передбачених Статутом та іншими документами кооперативу, затвердженими відповідними органами у встановленому порядку, в зв`язку з чим нарахування йому заборгованості за сплати членських та цільових внесків не відповідає вимогам абз. 10, 11 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про кооперацію».

З викладеного вбачається, що подання зустрічного позову ОСОБА_1 має на меті доведення відсутності матеріально-правової підстави, з якої випливає суб`єктивне право позивача за первісним позовом, а також виключення матеріально-правової підстави для звернення ЖБК «Кріст» в майбутньому з позовами про стягнення заборгованості за нові періоди, обґрунтовані наявністю цього ж рішення загальних зборів.

Таким чином, обидва позови є взаємопов`язаними, виникають з одних правовідносин, і спільний їх розгляд є доцільним, й задоволення зустрічного позову може виключити можливість для задоволення первісного позову, що є безумовно підставою для прийняття зустрічного позову до спільного розгляду з первісним позовом відповідно до вимог ч. 2 ст. 193 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції вказаної обставини не встановив та необґрунтовано вважав, що спільний розгляд первісного та зустрічного позову не є доцільним, оскільки позови містять різний зміст вимог, обставин, які підлягають доказуванню, і їх спільний розгляд може ускладнити вирішення справи.

При цьому надання судом оцінки обґрунтованості зустрічного позову, ефективності обраного позивачем способу захисту та наявності підстав для задоволення позову має відбуватись на стадії ухвалення судового рішення.

Отже, висновки суду першої інстанції підстави про відмову в прийнятті та повернення зустрічного позову є передчасними та помилковими.

Апеляційний суд також враховує і погоджується з доводами апеляційної скарги, що прийняття зустрічного позову не порушує правил підсудності, оскільки між ОСОБА_1 та ЖБК «Кріст» відсутні корпоративні відносини у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є членом ЖБК «Кріст», що підтверджується Протоколом № 17 загальних зборів членів ЖБК «Кріст» від 08 жовтня 2024 року, яким було припинено його членство у ЖБК «Кріст» (а. с. 113 - 114 т. 1).

Аргументи позивача у відзиві на апеляційну скаргу, що цей спір є найбільш наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи, а тому підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, і зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 201/5062/18, відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані, з огляду на те, що в зазначеній постанові зроблено висновок, що позивач є власником квартири у багатоквартирному будинку, а спір стосується захисту його прав як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушених, на його думку, діяльністю юридичної особи (зокрема права на участь у загальних зборах) шляхом прийняття відповідних рішень за відсутності кворуму.

Натомість, у справі, що переглядається, позивач не зазначав як підставу позову порушення його права на участь у загальних зборах, а навпаки посилався на відсутність у нього передбачених статутом кооперативу прав та обов`язків в зв`язку з його виключенням з членів ЖБК, та про незаконність поширення на нього, як на особу, яка не є членом ЖБК «Кріст», прийнятих загальними зборами рішень, які покладають на нього обов`язки зі сплати грошових коштів.

Таким чином, правовідносини у даних справах не є подібними, а тому правові висновки Верховного Суду від 19 січня 2022 року у справі № 201/5062/18, на які посилається позивач, не є релевантними.

Відповідно до ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначені в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

Ключовими принципами цієї статті є верховенство права та належне здійснення правосуддя. Ці принципи також є основоположними елементами права на справедливий суд.

Так, у справі Delcourt v. Belgium, Європейський суд з прав людини зазначив, що «у демократичному суспільстві у світлі розуміння Конвенції, право на справедливий суд посідає настільки значне місце, що обмежувальне тлумачення статті 6 не відповідало б меті та призначенню цього положення».

У справі Bellet v. France Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до приписів п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду про відмову у прийнятті зустрічного позову - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Разом із тим, вимоги скарги про відшкодування судових витрат не можуть бути задоволені на даній стадії судового розгляду, враховуючи наступне.

Частиною тринадцятої статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Такий обов`язок у випадку направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в зв`язку із скасуванням ухвали на апеляційний суд не покладено.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу з передачею справи на розгляд до суду першої/апеляційної інстанції, розподіл судового збору у справі, в тому числі сплаченого за подання апеляційної та/або касаційної скарги, здійснює той суд, який ухвалює остаточне рішення за результатами нового розгляду заяви.
У постанові Верховного Суду від 26 листопада 2025 року у справі № 136/970/14-ц викладено правовий висновок, згідно якого тлумачення ч. 13 ст. 141 ЦПК України свідчить про те, що судовий збір за наведених умов стягується лише при ухваленні рішення по суті спору. В усіх інших випадках, зокрема, при вирішенні процесуального питання як у цій справі, судові витрати розподіляються за правилами статті 141 ЦПК України при вирішенні спору по суті.

З урахуванням вищевикладеного, питання про розподіл судових витрат апеляційним судом не вирішується.

Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 лютого 2026 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.