ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2026 р. 	Справа № 520/25801/25	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Чалого І.С. , Семененко М.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Полях Н.А., повний текст складено 09.03.26 по справі № 520/25801/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Національної поліції в Харківській області 
про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді
ВСТАНОВИВ
ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Харківській області, в якому просить суд: визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області №327 від 11.04.2024 про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення; визнати протиправним та скасувати наказ Головного управління Національної поліції в Харківській області від 17.04.2024 №170 о/с про звільнення ОСОБА_1 зі служби; поновити ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 17.04.2024; стягнути з Головного управління Національної поліції в Харківській області на користь ОСОБА_1 грошове забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.04.2024 по день поновлення на роботі; допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на займаній на час звільнення посаді інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з 17.04.2024 та стягнення з Головного управління Національної поліції в Харківській області грошового забезпечення за час вимушеного прогулу з 17.04.2024 в межах суми стягнення за один місяць.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що позивача відряджено до іншого органу в оперативне підпорядкування начальника департаменту поліції особливого призначення ОШБ Національної поліції «Лють» безстроково до особливого розпорядження. Однак, матеріали службового розслідування не вказують на наявність запиту керівника державного органу, установи, організації, рапорту поліцейського та відповідного подання його прямого керівника, що прямо передбачено ч.4 ст.71 Закону України «Про Національну поліцію». Вказує, що добровільність у виконанні наказу про відрядження, яка чітко передбачена Законом України «Про Національну поліцію», у разі його невиконання не свідчить про свідому винну поведінку поліцейського, отже, не містить в собі складу дисциплінарного проступку, що виключає будь-яку дисциплінарну відповідальність. Стверджує, що відрядження позивача у спосіб, визначений статтею 71 Закону України «Про Національну поліцію», передбачає: наявність його згоди; звільнення з посади старшого інспектора – снайпера роти швидкого реагування полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області з призначенням на посаду в Департамент поліції особливого призначення ОШБ Національної поліції «Лють»; наявність сукупності наступних документів, що передує відрядженню: рішення керівника поліції – таким рішенням є наказ від 05.03.2024 №25 о/с дск керівника ГУНП в Харківській області; запит керівника державного органу – відповідачем не надано доказів існування запиту керівника Департаменту поліції особливого призначення ОШБ Національної поліції «Лють» про потребу у відрядженні саме позивача; подання прямого керівника ППОП ГУНП в Харківській області на відрядження позивача – відповідачем не надано доказів існування такого подання; рапорту поліцейського – позивач не писав жодного рапорту про направлення його у відрядження. Отже, за відсутності сукупності названих документів та згоди позивача на вибуття у відрядження, невиконання вказівки керівника про вибуття у відрядження не є дисциплінарним проступком у розумінні Дисциплінарного статуту Національної поліції України. Зауважує, що з матеріалів службового розслідування не вбачається, що наказ від 05.03.2024 №25 о/с дск є наказом щодо переміщення позивача в системі Національної поліції України. Відтак, оскільки наказ від 05.03.2024 №25 о/с дск є наказом про відрядження, то ним наказано саме відрядити позивача, а не перемістити для подальшого проходження служби.
Головне управління Національної поліції в Харківській області подало до суду відзив на апеляційну скаргу позивача, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 без змін. Зазначає, що стаття 71 Закону України «Про Національну поліцію», на яку посилається апелянт, регулює відрядження до інших державних органів, тоді як позивач був направлений у службове відрядження в межах системи НПУ для виконання бойових завдань та забезпечення правового режиму воєнного стану. Саме такий вид відрядження регулюється Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою наказом МВС України від 02.08.2017 №672. Вказує, що твердження позивача про порушення процедури доведення наказу спростовуються матеріалами справи, а саме: наказ про відрядження до м.Одеса був оголошений особовому складу 05.03.2024 начальником штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_2 ; факт відмови ОСОБА_1 від виконання наказу та виїзду до місця призначення зафіксовано портативним відеореєстратором (запис HY02273_90227320240305095608_0070, час 00:04:20). Зауважує, що безпосередня відмова поліцейського виконувати службове завдання в умовах воєнного стану є грубим порушенням Присяги поліцейського та службової дисципліни.
Відповідно до ч.1 ст.308, п.3 ч.1 ст.311 КАС України справа розглянута в межах доводів апеляційної скарги, в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що 14.03.2024 Головним управління Національної поліції в Харківській області видано наказ №671 про призначення відносно позивача службового розслідування щодо невиконання останнім наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 № 25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса» та створено Дисциплінарну комісію.
Начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області 28.03.2024 був затверджений висновок службового розслідування.
Начальником ГУНП в Харківській області 11.04.2024 видано наказ №327, яким до інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №1 полку поліції особливого призначення ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_1 з відображених у висновку мотивів застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції.
Наказом ГУНП в Харківській від 11.04.2024 №327 позивача звільнено зі служби в поліції на підставі п.6 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію».
Не погодившись із прийнятими відповідачем наказами, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що під час проведення службового розслідування Дисциплінарна комісія діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 № 25 о/с дск під час дії запровадженого правового режиму воєнного стану кваліфікувала правильно, норму закону визначила належну, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення позивача до відповідальності.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України визначені Законом України "Про Національну поліцію" від 02.07.2015 №580-VIII (далі по тексту – Закон №580-VIII; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 3 Закону №580-VIII встановлено, що у своїй діяльності поліція керується Конституцією України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим та іншими законами України, актами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону №580-VIII завданнями поліції є надання поліцейських послуг у сферах: 1) забезпечення публічної безпеки і порядку; 2) охорони прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави; 3) протидії злочинності; 4) надання в межах, визначених законом, послуг з допомоги особам, які з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій потребують такої допомоги.
Згідно зі ст.12 Закону №580-VIII поліція забезпечує безперервне та цілодобове виконання своїх завдань.
Відповідно по пунктів 1 та 2 ч.1 ст.18 Закону №580-VIII поліцейський зобов`язаний:
1) неухильно дотримуватися положень Конституції України, законів України та інших нормативно-правових актів, що регламентують діяльність поліції, та Присяги поліцейського;
2) професійно виконувати свої службові обов`язки відповідно до вимог нормативно-правових актів, посадових (функціональних) обов`язків, наказів керівництва;
3) поважати і не порушувати прав і свобод людини;
4) надавати невідкладну, зокрема домедичну і медичну, допомогу особам, які постраждали внаслідок правопорушень, нещасних випадків, а також особам, які опинилися в безпорадному стані або стані, небезпечному для їхнього життя чи здоров`я;
5) зберігати інформацію з обмеженим доступом, яка стала йому відома у зв`язку з виконанням службових обов`язків;
6) інформувати безпосереднього керівника про обставини, що унеможливлюють його подальшу службу в поліції або перебування на займаній посаді.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст.19 Закону №580-VIII у разі вчинення протиправних діянь поліцейські несуть кримінальну, адміністративну, цивільно-правову та дисциплінарну відповідальність відповідно до закону. Підстави та порядок притягнення поліцейських до дисциплінарної відповідальності, а також застосування до поліцейських заохочень регламентовано Дисциплінарним статутом Національної поліції України, що затверджується законом.
Дисциплінарним статутом Національної поліції України, затвердженим Законом України від 15.03.2018 №2337-VІІІ (далі по тексту – Дисциплінарний статут; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), визначається сутність службової дисципліни в Національній поліції України, повноваження поліцейських та їхніх керівників з її додержання, види заохочень і дисциплінарних стягнень, а також порядок їх застосування та оскарження.
Відповідно до ч.1 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна - дотримання поліцейським Конституції законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актів Президента України і Кабінету Міністрів України, наказів Національної поліції України, нормативно-правових актів Міністерства внутрішніх справ України, Присяги поліцейського, наказів керівників.
Згідно з ч.3 ст.1 Дисциплінарного статуту службова дисципліна, крім основних обов`язків поліцейського, визначених статтею 18 Закону України "Про Національну поліцію", зобов`язує поліцейського, зокрема, бути вірним Присязі поліцейського, мужньо і вправно служити народу України; безумовно виконувати накази керівників, віддані (видані) в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону; утримуватися від дій, що перешкоджають іншим поліцейським виконувати їхні обов`язки, а також які підривають авторитет Національної поліції України.
Статтею 12 Дисциплінарного статуту передбачено, що дисциплінарним проступком визнається протиправна винна дія чи бездіяльність поліцейського, що полягає в порушенні ним службової дисципліни, невиконанні чи неналежному виконанні обов`язків поліцейського або виходить за їх межі, порушенні обмежень та заборон, визначених законодавством для поліцейських, а також у вчиненні дій, що підривають авторитет поліції.
Відповідно до ч.3 ст.11 Дисциплінарного статуту поліцейських, яких в установленому порядку притягнуто до адміністративної, кримінальної або цивільно-правової відповідальності, одночасно може бути притягнуто до дисциплінарної відповідальності згідно з цим Статутом.
Відповідно до ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту до поліцейських можуть застосовуватися такі види дисциплінарних стягнень: зауваження; догана; сувора догана; попередження про неповну службову відповідність; пониження у спеціальному званні на один ступінь; звільнення з посади; звільнення із служби в поліції.
Згідно зі ст.14 Дисциплінарного статуту з метою своєчасного, повного та об`єктивного з`ясування всіх обставин вчинення поліцейським дисциплінарного проступку, встановлення причин і умов його вчинення, вини, ступеня тяжкості дисциплінарного проступку, розміру заподіяної шкоди та для підготовки пропозицій щодо усунення причин вчинення дисциплінарних проступків проводиться службове розслідування.
Частиною 10 ст.14 Дисциплінарного статуту встановлено, що Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України встановлюється Міністерством внутрішніх справ України.
Пунктом 6 ч.1 ст.77 Закону №580-VIII передбачено, що поліцейський звільняється зі служби в поліції, а служба в поліції припиняється у зв`язку із реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.
Судовим розглядом встановлено, що 14.03.2024 Головним управлінням Національної поліції в Харківській області видано наказ №671 про призначення відносно позивача службового розслідування щодо невиконання останнім наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м. Одеса» та створено дисциплінарну комісію у складі чотирьох осіб.
28.03.2024 начальником Головного управління Національної поліції в Харківській області затверджено висновок службового розслідування.
Як встановлено висновком службового розслідування, на виконання вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), на підставі шифротелеграми від 16.02.2024 №7542, а також згідно з наказом ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса», 06.03.2024 поліцейські ППОП ГУНП в Харківській області, у тому числі позивач, повинні були вибути у відрядження до м.Одеса.
Зазначений наказ 05.03.2024 оголошено начальником штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції Лук`яновим В.М. у присутності командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 та заступника командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 . Оголошення наказу фіксувалося на портативний відеореєстратор (інв. №1113028336/9).
З матеріалів службового розслідування вбачається, що на відеозаписі за реєстраційним номером HY02273_90227320240305095608_0070 зафіксовано оголошення підполковником поліції ОСОБА_2 наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса», а також визначення часу та місця збору особового складу, який мав вибути у відрядження.
Також встановлено, що 05.03.2024 відбувся збір поліцейських, задіяних на виїзд у відрядження до м.Одеси, який також зафіксовано на вказаний портативний відеореєстратор.
Із відеозапису HY02273_90227320240305095608_0070 вбачається, що підполковник поліції ОСОБА_2 зачитував наказ ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск та з`ясовував у кожного поліцейського готовність виконувати наказ і вибути у відрядження. 
При цьому, як відображено у висновку службового розслідування, на відеозаписі «HY02273_90227320240305095608_0070» зафіксовано відмову ОСОБА_1 від виконання наказу про виїзд у відрядження.
У висновку службового розслідування зазначено, що 05.03.2024 перед виїздом у відрядження до м.Одеса від виконання наказу начальника ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск відмовилися троє з восьми поліцейських, включених до наказу про відрядження та таких, що не виїхали до м.Одеси, у тому числі лейтенант поліції ОСОБА_1 .
У зв`язку з невиконанням наказу від 05.03.2024 №25 о/с дск позивачем наказом ГУНП в Харківській області від 07.03.2024 №27 о/с дск сформовано резервний список поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області для виїзду у відрядження до м.Одеси.
Під час службового розслідування командир роти батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_3 пояснив, що був присутній під час доведення до особового складу наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск, який начальник штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_2 довів шляхом читання. 
Аналогічні за змістом пояснення надав заступник командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_4 .
Факт проведення інструктажу та виїзду у відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області 06.03.2024 підтвердили у своїх поясненнях начальник ВЛМТЗЗ ППОП ГУНП в Харківській області підполковник поліції ОСОБА_5 та відповідальні від керівництва. Зазначені особи також вказали, що у відрядження вибули чотири поліцейських полку, а відмовилися виконувати наказ та не здійснили виїзд до м.Одеси, у тому числі лейтенант поліції ОСОБА_1 .
Також у ході службового розслідування старший інспектор взводу № 1 роти 1 батальйону № 2 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 та інспектор взводу №1 роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_7 пояснили, що наказ від 05.03.2024 №25 о/с дск про відрядження поліцейських ППОП до м.Одеса доведено до особового складу, 06.03.2024 проведено шикування та інструктаж, після чого чотири поліцейських вибули у відрядження до м.Одеси, а інші поліцейські, зокрема лейтенант поліції ОСОБА_1 , відмовилися виконувати наказ.
З рапорту начальника штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_2 на ім`я начальника ГУНП в Харківській області від 13.03.2024 №907/119-21/05-2024 вбачається, що 05.03.2024 наказ начальника ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса» оголошений особовому складу ППОП, зазначеному у наказі на відрядження, в усній формі шляхом читання, а вимоги наказу та поставлені завдання були зрозумілими для всіх поліцейських.
Матеріалами справи встановлено, що під час проведення службового розслідування позивач відмовився від надання будь-яких пояснень, посилаючись на статтю 63 Конституції України.
За результатами службового розслідування встановлено, що 05.03.2024 начальником штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції ОСОБА_2 у присутності командира батальйону № 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 та заступника командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 , із фіксацією за допомогою засобів фото-відеофіксації, було оголошено поліцейським ППОП ГУНП в Харківській області наказ ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса», а 06.03.2024 у період часу з 10 год. 00 хв. до 10 год. 45 хв. наказ начальника ГУНП в Харківській області генерала поліції третього рангу Тимошка В.О. від 05.03.2024 №25 о/с дск не виконали лейтенант поліції ОСОБА_1 , сержант поліції ОСОБА_8 та капрал поліції ОСОБА_9 .
Як зазначено у висновку службового розслідування, наведені обставини підтверджуються поясненнями командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 , заступника командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 , старшого інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_6 , інспектора взводу №1 роти №1 батальйону №2 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_7 , а також відеофайлами з портативного відеореєстратора (інв. №1113028336/9) «HY02273_90227320240305095608_0070», «HY33617_833617202403060_003», «HY33617_833617202403060_004».
Також службовим розслідуванням встановлено, що до відділу кадрового забезпечення ППОП ГУНП в Харківській області рапорти, власноруч написані на звільнення з Національної поліції України за власним бажанням відповідно до пункту 7 частини 1 статті 77 Закону України «Про Національну поліцію», у тому числі від лейтенанта поліції ОСОБА_1 , не надходили.
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.11.2018 №893 затверджено Порядок проведення службових розслідувань у Національній поліції України (далі по тексту – Порядок №893; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), яким визначена процедура проведення службового розслідування стосовно поліцейського, права учасників службового розслідування, порядок оформлення його результатів, прийняття та реалізації рішень за результатами службового розслідування.
Відповідно до п. 1, 2 розд. ІІ Порядку №893 службове розслідування призначається за письмовим наказом керівника, якому надані повноваження із застосування до поліцейського дисциплінарного стягнення.
Підставами для призначення службового розслідування є заяви, скарги та повідомлення громадян, посадових осіб, інших поліцейських, засобів масової інформації, рапорти про вчинення порушення, що має ознаки дисциплінарного проступку, або безпосереднє виявлення ознак такого проступку посадовою особою поліції за наявності достатніх даних, що вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Відповідно до вимог п. 4 розд. V Порядку № 893 службове розслідування має встановити: наявність чи відсутність складу дисциплінарного проступку в діянні (дії чи бездіяльності) поліцейського, з приводу якого (якої) було призначено службове розслідування; наявність чи відсутність порушень положень законів України чи інших нормативно-правових актів, організаційно-розпорядчих документів або посадових інструкцій; ступінь вини кожної з осіб, що вчинили дисциплінарний проступок; обставини, що пом`якшують або обтяжують ступінь і характер відповідальності поліцейського чи знімають безпідставні звинувачення з нього; відомості, що характеризують поліцейського, а також дані про наявність або відсутність у нього дисциплінарних стягнень; вид і розмір заподіяної шкоди; причини та умови, що призвели до вчинення дисциплінарного проступку.
Відповідно до п.2 розд. VІ Порядку №893 підсумковим документом службового розслідування є висновок службового розслідування, який складається зі вступної, описової та резолютивної частин. Висновок службового розслідування готує і підписує дисциплінарна комісія.
Як убачається з матеріалів справи, службовим розслідування встановлено, що всупереч наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 № 25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса» та виконання вимог Законів України «Про Національну поліцію», «Про правовий режим воєнного стану», Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про ведення воєнного стану України» (зі змінами) з метою надання практичної допомоги по виконанню завдань, покладених на Національну поліцію України, у взаємодії з підрозділами (військовими частинами) Збройних Сил України та іншими складовими сектору безпеки і оборони України з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України позивач - лейтенант поліції ОСОБА_1 , відмовився виконати наказ начальника ГУНП в Харківській області та виїхати у відрядження до м.Одеси для виконання покладених на завдань.
Отже, лейтенант поліції ОСОБА_1 не виконав наказ начальника ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск і як наслідок порушив Присягу поліцейського, передбачену частиною 1 статті 64 Закону України «Про Національну поліцію» в частині не гідного несення високого звання поліцейського та не виконання своїх службових обов`язків; частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині невиконання наказу керівника; пункту 1, 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту Національної поліції України в частині не виконання Присяги, невиконання наказу керівника; пунктів 1, 2 частини 1 статті 18 Закону України «Про Національну поліцію» в частині порушення обов`язку виконати наказ та не дотримання Присяги.
З матеріалів службового розслідування убачається, що пом`якшуючих обставин вини лейтенанта поліції ОСОБА_1 , не встановлено.
Як убачається з матеріалів справи під час проведення службового розслідування комісією встановлені обтяжуючі обставини відносно лейтенант поліції ОСОБА_1 . Свою провину не визнав та він мав намір звільнитися з Національної поліції України та проходити службу в інших підрозділах оборони. Рапорт від останнього не надходив. Тобто ОСОБА_1 вводив в оману керівництво підрозділу та хибно вважав, що уникне відповідальності за не виконання наказу ГУНП в Харківській області. Характеризується негативно.
Таким чином, лейтенант поліції ОСОБА_1 не взяв участі у виконанні завдань територіальної оборони, забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану під час його оголошення на всій території України у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, тим самим вчинили дії, які суперечать покладеним на них обов`язків, підривають довіру до них, як до представників влади та поліцейських, які повинні бути взірцем у захисті країни, а також своїми діями приводять до приниження іміджу поліції та довіри населення до поліції, як до правоохоронного органу.
За висновками службового розслідування відповідач дійшов висновку, що даний дисциплінарний проступок є несумісним з подальшим проходженням служби в Національній поліції України.
Тобто, отримавши наказ від керівництва про виїзд у відрядження, позивач не виконав його (наказ), а залишився вдома, тим самим знехтував Присягою, порушив обов`язок служити Українському народу.
Суд зазначає, що застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби є крайнім заходом дисциплінарного впливу, проте його застосування здійснюється на розсуд уповноваженої особи з урахуванням обставин у справі та не потребує наведення неможливості застосування інших видів дисциплінарних стягнень.
Колегія суддів вважає, що під час проведення службового розслідування, Дисциплінарна комісія у даному конкретному випадку обставини діяння поліцейського з`ясувала повно, оцінила вірно, вчинене поліцейським діяння в частині епізоду невиконання наказу керівника ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск під час дії запровадженого правового режиму воєнного стану кваліфікувала правильно, норму закону визначила належну, а, відтак, забезпечила дотримання процедури притягнення позивача до відповідальності.
У позовній заяві та апеляційній скарзі позивач посилається на те, що наказ ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 № 25 о/с дск про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса за своєю правовою природою підпадає під регулювання статті 71 Закону України «Про Національну поліцію», а відтак міг бути виконаний виключно за згодою поліцейського. 
Проте, такі посилання позивача на положення статті 71 Закону України «Про Національну поліцію» є помилковим, оскільки наведена норма регулює інший вид правовідносин, а саме відрядження поліцейських до органів державної влади, установ та організацій із залишенням на службі в поліції, але зі звільненням із займаної посади та з подальшим призначенням на відповідні посади за наявності запиту відповідного органу, рапорту поліцейського та подання його прямого керівника.
Натомість спірні правовідносини виникли у зв`язку з виданням наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск «Про відрядження поліцейських ППОП ГУНП в Харківській області до м.Одеса», тобто, наказу про службове відрядження поліцейських у межах проходження служби, для виконання службового завдання поза місцем постійної дислокації підрозділу.
Саме такий вид відрядження регулюється Інструкцією про службові відрядження поліцейських у межах України, затвердженою наказом МВС України від 02.08.2017 №672, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22.08.2017 за №1042/30910.
Так, відповідно до пункту 2 розділу І цієї Інструкції службовим відрядженням вважається поїздка поліцейського за наказом керівника органу поліції на певний строк до іншого населеного пункту для виконання службового завдання поза місцем його постійної служби. 
Отже, наказ ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 № 25 о/с дск є саме наказом про службове відрядження, а не рішенням про відрядження у розумінні статті 71 Закону України «Про Національну поліцію».
За цим, твердження позивача про те, що для виконання наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск була необхідною його згода, не ґрунтується на правильному тлумаченні норм права. Сам факт того, що поліцейський не надав згоди на вибуття у службове відрядження, не звільняє його від обов`язку виконати наказ, виданий уповноваженим керівником у межах наданих повноважень.
При цьому суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 5 Дисциплінарного статуту Національної поліції України поліцейський отримує наказ від керівника в порядку підпорядкованості та зобов`язаний неухильно і у визначений строк точно його виконувати.
Пунктами 1, 4 частини 3 статті 1 Дисциплінарного статуту визначено, що службова дисципліна зобов`язує поліцейського бути вірним Присязі поліцейського та безумовно виконувати накази керівників, віддані в межах наданих їм повноважень та відповідно до закону.
Тобто, невиконання наказу від 05.03.2024 № 25 о/с дск, який був доведений до відома позивача, охоплюється ознаками дисциплінарного проступку.
Доводи апелянта про те, що у Порядку проведення службових розслідувань у Національній поліції України, затвердженому наказом МВС України від 07.11.2018 №893, відсутня окрема вказівка на невиконання наказу про відрядження як підставу для призначення службового розслідування, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.
Так, положення пунктів 1, 2 розділу ІІ вказаного Порядку передбачають, що службове розслідування призначається, зокрема, за наявності достатніх даних, які вказують на ознаки дисциплінарного проступку.
Тобто, перелік форм повідомлень і підстав для реагування пов`язується не з буквальним найменуванням конкретного порушення, а з наявністю даних про ознаки дисциплінарного проступку.
Суд зауважує, що у даному випадку такою підставою став рапорт начальника штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції Лук`янова В.М. від 13.03.2024 №907/119-21/05-2024, в якому зафіксовано факт оголошення наказу від 05.03.2024 №25 о/с дск та факт його невиконання окремими поліцейськими, у тому числі позивачем.
Суд вважає безпідставними і доводи позивача про відсутність належних доказів доведення до нього наказу та встановлення його вини.
Як убачається з матеріалів службового розслідування, наказ ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск було оголошено 05.03.2024 начальником штабу ППОП ГУНП в Харківській області підполковником поліції Лук`яновим В.М. у присутності командира батальйону 1 ППОП ГУНП в Харківській області капітана поліції ОСОБА_3 та заступника командира батальйону №1 ППОП ГУНП в Харківській області підполковника поліції ОСОБА_4 , що підтверджується рапортом підполковника поліції ОСОБА_2 від 13.03.2024 №907/119-21/05-2024, поясненнями капітана поліції ОСОБА_3 , підполковника поліції ОСОБА_4 , капітана поліції ОСОБА_6 , капітана поліції ОСОБА_7 , а також відеофайлами з портативного відеореєстратора (інв. №1113028336/9) «HY02273_90227320240305095608_0070», «HY33617_833617202403060_003», «HY33617_833617202403060_004».
Разом з тим, згідно матеріалів службового розслідування, після оголошення наказу та з`ясування готовності поліцейських до вибуття у відрядження позивач відмовився виконувати наказ про виїзд у відрядження. Вказані відомості узгоджуються з іншими доказами у справі та не спростовані належними і допустимими доказами з боку позивача.
Суд також враховує, що під час проведення службового розслідування позивач відмовився від надання пояснень, посилаючись на статтю 63 Конституції України.
Колегія суддів зазначає, що користування таким правом не може тлумачитися на шкоду особі, однак і не спростовує доказів, зібраних дисциплінарною комісією, зокрема рапорту від 13.03.2024 № 907/119-21/05-2024, пояснень опитаних осіб та відеофіксації подій 05.03.2024 та 06.03.2024.
Щодо доводів позивача про необґрунтованість застосування саме дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби в поліції, суд зазначає таке.
Згідно з ч.3 ст.13 Дисциплінарного статуту Національної поліції України звільнення із служби в поліції є одним із видів дисциплінарних стягнень, що можуть бути застосовані до поліцейського.
Вибір виду дисциплінарного стягнення належить до повноважень уповноваженої посадової особи, яка за результатами службового розслідування оцінює характер проступку, обставини його вчинення, ступінь вини, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих обставин, дані про особу поліцейського та вплив вчиненого на авторитет служби.
Як убачається з висновку службового розслідування, затвердженого 28.03.2024, дисциплінарною комісією враховано, що позивач не виконав наказ керівництва в умовах дії воєнного стану, не вибув у службове відрядження для виконання покладених завдань, пом`якшуючих обставин не встановлено, натомість встановлено обтяжуючі обставини, зокрема невизнання вини, відсутність будь-якого рапорту про звільнення за власним бажанням та негативну характеристику.
За таких обставин, висновок відповідача про несумісність вчиненого дисциплінарного проступку з подальшим проходженням служби в Національній поліції України не можна визнати необґрунтованим.
Суд окремо враховує, що спірні правовідносини виникли в умовах дії воєнного стану, коли відповідно до статті 17 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» громадяни, органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані сприяти діяльності військового командування та військових адміністрацій у запровадженні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, а відповідно до пункту 24 частини 1 статті 23, частин 2, 4 статті 24 Закону України «Про Національну поліцію» поліція бере участь у забезпеченні та здійсненні заходів правового режиму воєнного стану, а підрозділи поліції особливого призначення можуть брати участь в обороні України.
За таких умов невиконання поліцейським наказу про вибуття для виконання завдань служби має підвищений ступінь суспільної шкідливості та обґрунтовано оцінено відповідачем як грубе порушення службової дисципліни.
За наведених обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем доведено факт невиконання позивачем наказу ГУНП в Харківській області від 05.03.2024 №25 о/с дск, наявність у його діях складу дисциплінарного проступку, дотримання процедури проведення службового розслідування, а також правомірність застосування до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення із служби в поліції наказом від 11.04.2024 № 327 та реалізації такого стягнення наказом від 17.04.2024 №170 о/с.
За цим, доводи позивача про незаконність оскаржуваних наказів є необґрунтованими, матеріалами справи не підтверджуються та висновків суду не спростовують.
У зв`язку з відсутністю підстав для визнання протиправними та скасування наказів Головного управління Національної поліції в Харківській області № 327 від 11.04.2024, від 17.04.2024 № 170 о/с, похідні позовні вимоги про поновлення позивача на займаній на час звільнення посаді, стягнення з відповідача грошового забезпечення за час вимушеного прогулу та допущення рішення до негайного виконання також задоволенню не підлягають.
Інші аргументи, зазначені сторонами по справі, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними.
Отже, переглянувши рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку в межах вимог та доводів апеляційної скарги позивача, у відповідності до ч.1 ст.308 КАС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи те, що справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження, рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
ПОСТАНОВИВ
Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 по справі № 520/25801/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України відповідно до вимог ст.327, ч.1 ст.329 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	І.С. Чалий   М.О. Семененко