Справа № 145/875/26
Провадження №1-кп/145/154/2026

ВИРОК 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" червня 2026 р. селище Тиврів 

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тиврівського районного суду Вінницької області обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні №62026240040001203 від 04.03.2026, та додані до нього документи, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Крутогорб Гайсинського району Вінницької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2025 за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавленя волі на строк 3 роки та звільненого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік 

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України, 

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. 11, 16, 49, 127-128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно й чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки й додержуватись вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому, точно та вчасно виконувати покладені на нього обов`язки та поставлені йому завдання, додержуватись військової дисципліни, не допускати негідних учинків, виконувати розпорядок дня військової частини, точно, вчасно та сумлінно виконувати накази командирів (начальників), а також у разі потреби відлучитись питати дозволу у командира відділення, а після повернення доповідати йому про прибуття. 
Згідно ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.
Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України військовослужбовець військової служби, військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин. 
Так, солдат ОСОБА_4 , 24.03.2025, діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, без поважних причин, в умовах воєнного стану самовільно залишив місце служби, а саме пункт дислокації військової частини НОМЕР_1 , та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до 28.05.2025. 
Так, будучи підозрюваним у кримінальному провадженні № 12025020070000144 від 28.05.2025 солдат ОСОБА_4 повідомив, що бажає продовжити проходження військової служби у військовій часині НОМЕР_2 , на що отримав згоду від командира зазначеної частини. Враховуючи вище наведене 10.12.2025 Тиврівським районним судом Вінницької області постановлено ухвалу (справа №145/996/25), якою ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнено та зобов`язано останнього невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою суду законної сили прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби. 
Всупереч вимогам ухвали Тиврівського районного суду Вінницької області, яка набрала законної сили 18.12.2025, 21.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у не встановленому в ході досудового розслідування місці, солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, повторно, без поважних причин, в умовах воєнного стану, до розташування військової частини НОМЕР_2 не прибув, таким чином не з`явившись до місця несення служби без поважних причин та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби до моменту його виявлення працівниками поліції, а саме 04.05.2026. 
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби не повідомляв та проводив час на власний розсуд. 
Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, тобто нез`явлення вчасно на службу військовослужбовцем (крім строкової служби) без поважних причин, тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану.

Крім того, солдат ОСОБА_4 ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2025 (справа №145/996/25), яка набрала законної сили 18.12.2025 року, звільнений від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 407, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України, та якою, останнього зобов`язано невідкладно, але не пізніше 72 годин після набрання ухвалою суду законної сили прибути до військової частини НОМЕР_2 для продовження проходження військової служби, діючи умисно, достовірно знаючи про наявність вказаної ухвали суду та будучи ознайомленим з нею, з метою невиконання ухвали суду щодо прибуття до військової частини НОМЕР_2 , маючи реальну можливість її виконати, підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушення ч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 21.12.2025 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у не встановленому в ході досудового розслідування місці, солдат ОСОБА_4 , без поважних причин до розташування військової частини НОМЕР_2 не прибув, таким чином не з`явився до місця несення служби та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.
Таким чином, ОСОБА_4 , своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, тобто умисне невиконання ухвали суду, що набрала законної сили.

25.06.2026 до суду подано угоду про визнання винуватості від 24.06.2026, укладену відповідно до вимог ст. 468, 469, 472 КПК України між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 з одного боку та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , за участю його захисника - ОСОБА_5 , - з іншого боку. 
За змістом цієї угоди сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України та істотних для даного кримінального провадження обставин. ОСОБА_4 у повному обсязі, беззастережно, визнав свою винуватість у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень. 
Також угодою сторонами погоджено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 : за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України сторонами погоджено призначення покарання шляхом часткового його складання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці. Сторонами також погоджено на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 10 грудня 2025 року, яким його було засуджено за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік, та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців.
Відповідно до умов угоди обвинувачений ОСОБА_4 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України, за обставин, описаних у цій угоді, повідомленні про підозру та обвинувальному акті та зобов`язується сприяти швидкому судовому розгляду кримінального провадження.
В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому в присутності його захисника.
Відповідно до ч. 3 ст. 474 КПК України, якщо угоду досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 зазначив, що між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим, за участю захисника, було укладено угоду про визнання винуватості, яку він просив затвердити та призначити обвинуваченому визначене сторонами угоди покарання, оскільки ОСОБА_4 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, за обставин, описаних у наданій угоді, розкаявся у вчиненому.
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України, зазначивши, що угоду про визнання винуватості він уклав добровільно, без будь-якого примусу, наслідки затвердження угоди та наслідки умисного невиконання затвердженої угоди йому зрозумілі. Просив суд угоду про визнання винуватості затвердити, призначивши йому визначене в угоді покарання. 
Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 зазначив, що є всі правові підстави для укладення угоди, тому просив суд угоду про визнання винуватості затвердити, оскільки вона відповідає вимогам чинного законодавства та укладена обвинуваченим добровільно, в його присутності.
Розглядаючи в порядку, передбаченому ст. 474 КПК України, питання про можливість затвердження наданої угоди про визнання винуватості, суд встановлює чи відповідає угода вимогам ч. 2, 4 ст. 469, ст. 472 КПК України, а саме формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини.
Відповідно до статті 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.
Розглянувши угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 суд зазначає таке.
Судом в судовому засіданні з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє наявність у нього прав, передбачених п. 1 ч. 4. ст. 474 КПК України, наслідки укладання та затвердження угоди, передбачені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, вид покарання, інші визначені в угоді заходи, які будуть до нього застосовані у разі затвердження угоди. Крім цього, судом в судовому засіданні встановлено добровільність укладання сторонами зазначеної угоди. Суд зважає на те, що угода відповідає вимогам ст. 472 КПК України. Підстав, визначених ч. 7 ст. 474 КПК України, для відмови в затвердженні угоди судом не встановлено.
Отже, приймаючи до уваги об`єктивно встановлені обставини, суд дійшов висновку, що діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_4 , мали місце та його дії вірно кваліфіковані за ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України.
Судом також враховано, що ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, яке відноситься до тяжких злочинів, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, та кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, яке відноситься до нетяжких злочинів, та за яке передбачено покарання у виді штрафу від п`ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк до трьох років. Будучи раніше судимий 10.12.2025 Тиврівським районним судом Вінницької області за ч. 1 ст. 289 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік, в період іспитового строку вчинив нові умисні злочини, за місцем проживання скарг від жителів села на ОСОБА_4 не надходило. Згідно довідки КНП "ВОКПЛ ім.акад.О.І. Ющенка ВОР" № 01.2-69/1327 від 23.03.2026 ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра не перебував та не перебуває.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. 
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.
Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, відповідає санкціям ч. 5 ст. 407, ч.1 ст. 382 КК України.
Згідно з ч. 5 ст. 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про визнання винуватості, суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.
На переконання суду, узгоджене сторонами угоди покарання ОСОБА_4 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 місяці, із частковим приєднанням, відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, невідбутої частини покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2025, та визначенням ОСОБА_4 остаточного покарання у виді 5 (п`ять) років 6 (шість) позбавлення волі, відповідає правилам призначення покарання, а також принципам законності, справедливості, індивідуалізації, буде співмірним вчиненим кримінальним правопорушенням та необхідним для досягнення мети покарання і завдань кримінального судочинства.
Таким чином, переконавшись, що умови угоди про визнання винуватості відповідають вимогам КПК України та КК України, суд дійшов висновку про наявність усіх правових підтав для затвердження укладеної між прокурором та обвинуваченим угоди про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами цієї угоди виду та міри покарання.
Початок строку відбуття покарання обвинуваченому слід рахувати з моменту набрання вироком законної сили.
При цьому, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України обвинуваченому ОСОБА_4 слід зарахувати строк попереднього ув`язнення під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження у строк покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з моменту затримання 04.05.2026 по день набрання вироком законної сили, оскільки відповідно до протоколу затримання від 04.05.2026 ОСОБА_4 було затримано 04.05.2026, ухвалою слідчого судді Немирівського районного суду Вінницької області від 04.05.2026 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 діб з моменту затримання до 02.07.2026, який було продовжено ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 17.06.2026 до 15.08.2026.

Інші питання, які вирішуються судом під час ухвалення вироку.
Арешти на майно у даному кримінальному провадженні не застосовувались.
Викривачі у даному кримінальному провадженні відсутні.
Процесуальні витрати у даному кримінальному провадженні відсутні. 
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлявся.
З метою забезпечення виконання вироку суду запобіжний захід, застосований до обвинуваченого у виді тримання під вартою слід продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на шістдесят днів, з дня оголошення вироку.
Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись 342-345, 368-371, 373-376, 468-470, 472-476, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:
Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 24.06.2026 між прокуроромВінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника - ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №62026240040001203 від 04.03.2026.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407, ч. 1 ст. 382 КК України.

Призначити ОСОБА_4 узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості від 24.06.2026 покарання: 
- за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років,
- за ч. 1 ст. 382 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. 

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом часткового складання призначених покарань призначити ОСОБА_4 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ст. 71 КК України до призначеного ОСОБА_4 покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Тиврівського районного суду Вінницької області від 10.12.2025, та призначити ОСОБА_4 за сукупністю вироків остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальному провадженні з дня фактичного затримання 04.05.2026 по день набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_4 у виді тримання під вартою продовжити до набрання вироком законної сили, але не довше ніж на шістдесят днів.

Речові докази, а саме: оптичний диск CD-R із відеозаписом судового засідання у справі 145/996/25 (№1-кп/145/149/2025) від 10.12.2025 відносно ОСОБА_4 , та 2 оптичні диски CD-R із відеозаписом допитів свідків від 15.04.2026, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Роз`яснити обвинуваченому, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Тиврівський районний суд Вінницької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення виключно з підстав, визначених ст. 394 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
У відповідності до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах воєнного стану, судом проголошена резолютивна частина вироку після складання та підписання повного тексту. 
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя                 ОСОБА_1