ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 308/11747/24
провадження № 61-11766св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
судді-доповідача - Литвиненко І. В.,
суддів: Грушицького А. І., Калараша А. А., Петрова Є. В., Пророка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - старший державний виконавець Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Кушнір Алла Іванівна, 
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року під головуванням судді: Бедьо В. І. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року у складі колегії суддів: Мацунича М. В., Джуги С. Д., Собослоя Г. Г. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту, 
ВСТАНОВИВ: 
Короткий зміст позовних вимог 
1. У липні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про зняття арешту з його рахунків.
2. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 04 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Кушнір А. І. відкрито виконавче провадження № НОМЕР_2 з виконання виконавчого листа № 308/11170/15, виданого 29 червня 2016 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області про стягнення коштів на користь ТзОВ «Купер Прайс».
3. Постановою державного виконавця від 28 листопада 2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі відсутності майна, на яке може бути звернено стягнення.
4. Посилаючись на те, що виконавче провадження закінчено, а арешт з рахунків не знято, позивач просив суд зняти арешт, накладений на його рахунки.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
5. Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області ухвалою від 13 грудня 2024 року, яку залишено без змін постановою Закарпатського апеляційного суду 
від 04 вересня 2025 року, відмовив у задоволенні позову.
6. Місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що у разі порушення прав чи свобод позивача рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця, останній має право звернутися зі скаргою в порядку розділу VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги
7. У вересні 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року, в якій просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
8. Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, від 22 грудня 
2021 року у справі № 645/6694/15-ц, від 03 листопада 2021 року у справі 
№ 161/14034/20.
9. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, заявник вказує на те, що суд першої інстанції розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження та безпідставно прийняв відзив на позовну заяву, поданий з порушенням встановленого строку, який згідно із законом становить п`ятнадцять днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано
Рух справи в суді касаційної інстанції
10. Верховний Суд ухвалою від 13 жовтня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував справу із Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області. 
11. 10 листопада 2025 року цивільна справа № 308/11747/24 надійшла до Верховного Суду.
12. Верховний Суд ухвалою від 03 червня 2026 року призначив справу до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
13. Постановою старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській областіСаліховою М. І. відкрито виконавче провадження 
№ НОМЕР_2 на підставі виконавчого листа № 308/11170/15 виданого 29 червня 
2016 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Купер Прайс» заборгованості в сумі 16 739,01 грн. 
14. Постановою старшого державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Саліховою М. І. від 25 квітня 2018 року оголошено в розшук майно боржника - т/з ЗАЗ DAEWOO Т13110, легковий седан - В, рік випуску 2005 року, колір - зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1 . 
15. Постановою від 04 жовтня 2018 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Саліховою М. І. накладено арешт на грошові кошти ОСОБА_1 .
16. 28 листопада 2019 року старшим державним виконавцем Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Кушнір А. І. постановлено повернути виконавчий документ стягувачу у зв`язку з відсутністю майна на яке можна звернути стягнення. 
Позиція Верховного Суду 
17. Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
18. Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
19. Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
20. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
21. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
22. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
23. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
24. Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
25. Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
26. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
27. Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
28. Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
29. Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
30. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
31. Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
32. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.
33. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.
34. У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
35. Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на порушення своїх прав та вказував на те, що постановою державного виконавця від 28 листопада 
2019 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі відсутності майна, на яке може бути звернено стягнення, проте арешт з його рахунків так і не було знято.
36. Згідно із пунктом 1 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII) (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.
37. Відповідно до пункту 7 частини третьої статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
38. Відповідно до частин першої - п`ятої статті 57 Закону № 1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.
39. Так, у постанові Верховного Суду від 24 травня 2021 року у справі 
№ 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19) викладено висновок про те, що відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
40. Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.
41. Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
42. Відповідно до частини першої статті 59 Закону № 1404-VIII особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
43. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
44. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.
45. Так, відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
46. У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».
47. Висновки судів про неможливість захисту прав ОСОБА_1 у порядку позовного провадження є правомірними. Накладення арешту на рахунки є заходом забезпечення виконання судового рішення, а тому зняття такого арешту не може бути предметом окремого позову. Законодавством встановлено спеціальний порядок захисту прав боржника у виконавчому провадженні, а саме - подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця в порядку розділу VII ЦПК України.
48. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (у цьому випадку - в порядку цивільного позовного провадження).
49. Помилково прийнявши позов до розгляду, суд у разі встановлення обставин, що справа не підлягає розгляду в позовному провадженні, зобов`язаний закрити провадження у справі на підставі зазначеної норми процесуального права.
50. Таким чином, попри правильне визначення того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту, суди першої та апеляційної інстанцій припустилися процесуальної помилки та не закрили провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України.
51. Схожі правові висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19), у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), у постановах Верховного Суду від 24 червня 2021 року у справі № 127/11276/20 (провадження № 61-882св21), від 08 вересня 2021 року у справі № 369/3757/20 (провадження № 61-3588св21), від 01 грудня 2021 року у справі № 201/6486/20 (провадження № 61-19066св20), від 28 січня 2022 року у справі № 577/4541/20, від 19 березня 2024 року у справі № 932/6245/22, від 05 червня 2026 року у справі 
№ 304/854/24, від 14 листопада 2025 року у справі № 646/1852/25.
52. Доводи касаційної скарги про неврахування судами правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі 
№ 817/928/17, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц та від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, ґрунтуються на помилковому тлумаченні заявником суті цих судових рішень. У вказаних постановах Верховний Суд наголошував на тому, що вимоги про зняття арешту з майна (рахунків) боржника розглядаються виключно в порядку судового контролю за виконанням судових рішень. Оскільки ОСОБА_1 є боржником, зазначена судова практика лише підтверджує висновок про неможливість розгляду цього спору в позовному провадженні.
53. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити заяву без розгляду у відповідній частині.
54. Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Керуючись статтями 255, 400, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
П О С Т А Н О В И В :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 грудня 2024 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 вересня 2025 року скасувати.
3. Провадження у справі № 308/11747/24 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зняття арешту закрити. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач  	І. В. Литвиненко 	
Судді	А. І. Грушицький  	
	А. А. Калараш  	
	Є. В. Петров  	
	В. В. Пророк