Справа № 420/30070/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою від 08.09.2025 року позов залишено без руху для усунення недоліків позову.
17.09.2025 року представником позивача подано заяву про усунення недоліків разом з уточненим позовом, відповідно до якого позивач просить:
- Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо перебування громадянки ОСОБА_1 - представниці дискримінованої групи громадян України (євреїв та неєвреїв, асоційованих з ними), які виїхали на постійне місце проживання до Держави Ізраїль, - у стані забороненої дискримінації порівняно з іншими пенсіонерами. 
Ця заборонена дискримінація полягає у застосуванні до позивачки не передбаченого законодавством окремого порядку поновлення/нарахування/розрахунку пенсії, із протиправним втручанням та безпідставним внесенням змін до її електронної пенсійної справи в режимі “макетної обробки”, без використання стандартних алгоритмів розрахунку пенсії ІКІС ПФУ, у значно меншому фіксованому розмірі, без автоматичних перерахунків, осучаснення й індексації у розмірі, в порядку та у спосіб, не передбачених чинним законодавством на момент нарахування до виплати. 
- Зобов`язати Відповідача вжити позитивні дії: 
1) Негайно усунути виявлену дискримінацію шляхом: 
- скасування всіх змін, внесених Відповідачем до електронної пенсійної справи Позивачки в режимі “макетної обробки”, як таких, що здійснені у спосіб, не передбачений чинним законодавством та відновлення попередніх значень; 
- скасування результатів протиправних розрахунків пенсії, здійснених із порушенням вимог законодавства, 
2) Застосувати до Позивачки загальний, передбачений законом порядок поновлення, нарахування та розрахунку пенсії з використанням стандартних алгоритмів програмного забезпечення ІКІС ПФУ, без ручного або “макетного” втручання в електронну пенсійну справу. 
3) Включити Позивачку до кола осіб, яким Відповідач проводить індексацію, автоматичні масові перерахунки, доплати та надбавки до пенсії, відповідно до пенсійного законодавства в редакції, чинній на момент здійснення перерахунку пенсії для фактичної виплати; 
4) Розробити та впровадити заходи щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України. 
5) Здійснити перерахунок поточної пенсії позивача та недоотриманої пенсії позивачки починаючи з 01.02.2017 року відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", саме - в чинній редакції на момент виконання судового рішення та здійснити виплату нарахованої пенсії за винятком виплачених відповідачем сум пенсій за вказаний період, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів; 
6) Нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію за моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн.; 
7) Встановити судовий контроль за виконанням судового рішення та зобов`язати відповідача подати звіт про його виконання у десятиденний строк з моменту набрання рішенням законної сили.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона - громадянка України єврейського походження, що виїхала на постійне місце проживання за кордон до Ізраїлю, та була незаконно позбавлена пенсії у зв`язку з виїздом. ЇЇ право на пенсію було поновлено внаслідок скасування дискримінаційних норм Закону № 1058 Рішенням Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009. Нарахована відповідачем сума (1277,12 грн) не відповідає вимогам ст. 27, 28 та 42 та пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України №1058-IV та постановам Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році" в редакції дійсної на момент нарахування/фактичної виплати пенсії позивачці. Відповідач застосував до позивача такі самі протиправні прямі дискримінаційні заходи, які прописані в повідомленні Директора департаменту пенсійного забезпечення ПФУ г-на Машкіна від 17.02.2015 року № 4626/02-40, а саме відновляти виплату пенсії в розмірі, визначеному на дату припинення виплати пенсії, без проведення перерахунків індексації (всупереч ч.2 ст.42 Закону 1058) та без проведення перерахунків пенсії в твердому розмірі (всупереч ч.3 ст. 42 Закону 1058)! Застосування Відповідачем відносно Позивача та його майна - пенсії іншого порядку розрахунку, у спосіб, що не встановлений ні Законом 1058, ні підзаконними нормативно-правовими актами, з підстав належності до певної групи осіб є виявом прямої дискримінації. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні», Позивачка має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої їй внаслідок дискримінації, яка відповідно до ст. 1166, 1167, 1172 та 1173 Цивільного кодексу України відшкодовується в повному обсязі та незалежно від вини Відповідача а протиправність дій, бездіяльності та рішень відповідача презюмується в обов`язок доказування їх правомірності. Пенсія є майном. Недоотримана пенсія позивача, в розмірі, що відповідає законодавству, є втраченим майном. Відповідач, який завдав шкоди цьому майну, зобов`язаний відшкодувати її в натурі, відповідно до реальної вартості, або ж компенсувати завдані збитки у вигляді вартості недоотриманого майна — пенсії, в розмірі, що відповідає закону.
Ухвалою від 22.09.2025 року прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
07.10.2025 року від представника відповідача - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області надійшов відзив на адміністративний позов, згідно якого останній з позовними вимогами не погоджується та просить у задоволенні позову відмовити. У відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що рішення суду від 20.03.2025 по справі № 420/34316/24 виконано. Пенсійну виплату ОСОБА_1 поновлено на визначений банківський рахунок. Також, на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 у справі №420/6318/22 ОСОБА_1 з 07.02.2022 поновлено виплату пенсії за віком відповідно до норм Закону №1058. Розмір пенсії обчислено при страховому стажі 39 років 3 місяці (стаж враховано по 31.12.2010, середньомісячній заробітній платі 1321,08 грн, визначеній за період з 01.01.1975 по 31.12.1979 згідно з довідкою про заробітну плату, з 01.07.2000 по 31.12.2006 та її розмір становить 1277,12 грн. Відповідачем, повторно розглянувши рішення Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 по справі № 420/6318/22, залишеного без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 11.10.2022, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ( РНОКПП НОМЕР_1 ), яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , яким зобов`язано розглянути заяву про поновлення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (Далі Закон 1058-IV) та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду, Рішення про поновлення виплати пенсії № 951070147424 від 08.11.2022 скасовано та прийнято рішення про відмову у поновленні виплати пенсії від 14.07.2023. Зазначене рішення було обумовлене тим, що позивачем порушено порядок звернення до територіального органу Пенсійного фонду, а саме: ОСОБА_1 особисто не зверталася, оригінали: паспорту громадянина України, та довідку про реєстрацію місця проживання особи не надавала, відсутня заява на виплату пенсії через банківську установу. Крім того, на виконання рішення суду у справі № 420/34316/24 Головним управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.02.2022. За період з 07.02.2022 по 30.06.2025 обчислено доплату пенсії в сумі 52 088,25 грн. 088,25 У липні 2025 року ОСОБА_1 виплачено пенсію за липень 2025 року в сумі 1 277,12 грн та доплату за період з 07.02.2022 по 30.06.2025 в сумі 52 грн шляхом перерахування на поточний рахунок № НОМЕР_2 у банківській установі АТ «Акцент-Банк» . Отже, з урахуванням викладеного, рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 у справі № 420/34316/24 виконано Головним управлінням у повному обсязі. Рішення суду у справі № 420/34316/24 не містить жодної правової оцінки щодо можливості поновлення та отримання позивачем пенсії на інших умовах ніж її розраховано Головним управлінням, а також зазначення відповідних правових норм, які регулюють питання заявлені позовними вимогами у цій справі. Також, задоволення позовної вимоги Представника позивача щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 250 000,00 грн. з Головного управління призведе до нецільового використання коштів, а сама вимога є безпідставною.
16.10.2025 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій представник зазначив, що електронні пенсійні справи мають вестися відповідно до вимог Законів України «Про електронні документи та електронний документообіг», «Про електронні довірчі послуги» та «Про захист персональних даних». Втручання у їхній вміст без належного правового обґрунтування є порушенням законодавства. У відзиві Відповідач не заперечує, що відмовив Позивачу надати витяг з електронної пенсійної справи «Історія макетної обробки», нібито з технічних причин неможливо, оскільки рішення Одеського окружного адміністративного суду від 28.02.2023 по справі № 420/2934/22 опрацьовувалося в 2023 році. При цьому, Відповідач не заперечує, що ним здійснено обробку пенсійної справи Позивача в протиправному ручному режимі “Макетна обробка”. При цьому, заперечення Відповідача, викладені в його відзиві на позовну заяву, жодним чином не спростовують доводів позову, а лише вказують на його обґрунтованість, на підставі чого, позивач просить суд задовольнити її вимоги, викладені в позовній заяві, в повному обсязі.
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянкою України, з 08.12.2006 позивачка отримувала пенсію за віком.
30.08.2016 року ОСОБА_1 виїхала з України до Ізраїлю на постійне місце проживання, де була прийнятий на консульський облік в Консульському відділі Посольства України в Державі Ізраїль.
Після переїзду на місце постійного проживання в Ізраїль, позивачці офіційними органами Ізраїлю був наданий документ-посвідчення особи № 32228576, видане відділенням МВС м. Єрусалим 22.04.2018 року.
На підставі цього документу ізраїльським нотаріусом була верифікована особа позивачки для нотаріального засвідчення її підпису на Довіреності та на її особистій Заяві про призначення пенсії, нотаріальне засвідчення котрих, в свою чергу, були засвідчені печаткою Апостиль, у відповідності до Гаазької конвенції.
17.01.2022 представник позивача, який діяв на підставі ордеру та виданої йому довіреності, звернувся безпосередньо до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області з особистою відповідною заявою позивачки про поновлення пенсії, яка (заява) засвідчена нотаріально в Державі Ізраїль та легалізована печаткою апостиль у відповідності до Гаазької Конвенції. До вказаної заяви представником позивачки було додано належним чином засвідчену копію паспорта, ІПН (оригінал), належним чином засвідчену копію трудової книжки, належним чином засвідчену копію пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 .
Проте, листом № 1500-0307-8/19993 від 10.02.2022 року Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області відмовив у призначенні пенсії позивачу, роз`яснено порядок подання заяви до територіального органу ПФУ через структурний підрозділ особисто з оригіналами документів: паспортом громадянина України з відміткою реєстрації місця проживання або довідкою про фактичне місце проживання. До заяви про поновлення пенсії за віком додаються такі документи: довідка податкової адміністрації про присвоєння ідентифікаційного номера, документ про місце реєстрації особи (паспорт), трудова книжка. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 18.07.2022 року по справі № 420/6318/22, визнано бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, щодо не поновлення пенсії ОСОБА_1 - протиправною, визнати протиправними та скасувати рішення про відмову у поновленні пенсії ОСОБА_1 викладене в листі Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області № 1500-0307-8/19993 від 10.02.2022; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області розглянути заяву про поновлення пенсій відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та прийняти відповідне рішення з урахуванням висновків суду.
24.04.2024 представником ОСОБА_1 на вебпорталі електронних послуг ПФ України розміщено заяву (клопотання) про проведення виплати пенсії на визначений банківський рахунок/про подання Підтвердження про знаходження особи в живих. В указаному зверненні представник позивача зазначив, що його клієнтка ОСОБА_1 , яка постійно проживає в Ізраїлі та перебуває на обліку в ГУ ПФУ в Одеській області, уповноважила його подати до управління апостильовану та нотаріально завірену заяву із зазначенням реквізитів її банківського рахунку для зарахування пенсії з підтвердженням про знаходження особи в живих та довіреністю. Також, у заяві містилось прохання перераховувати пенсію позивачки ОСОБА_1 на особистий банківський рахунок, за наступними реквізитами: Одержувач - ОСОБА_1 , Ідентифікаційний номер НОМЕР_1 Банк: AT "АКЦЕНТ-БАНК", Рахунок одержувача №UA513077700000026205116959178, МФО банку 307770, код ЄДРПОУ банку 14360080.
До заяви представник ОСОБА_1 додав апостильовану та нотаріально завірену заяву про виплату пенсії на визначений банківський рахунок, підтвердження про знаходження особи в живих з довіреністю, ордер про надання правової допомоги, належним чином засвідчену копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Листом від 09.05.2024 №14874-13321/К-02/8-1500/24, ГУ ПФУ в Одеській області повідомило представнику позивача про відсутність підстави для поновлення виплати пенсії ОСОБА_1 на час розгляду звернення, у зв`язку із відсутністю заяви про виплату пенсії через банківську установу, передбаченої Порядком №1596. Посилаючись на приписи п. 10 Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30.08.1999 № 1596 (далі - Порядок № 1596) (зі змінами та доповненнями), відповідач у своєму листі зазначив, що заява про виплату пенсії або грошової допомоги, або заява про виплату пенсії або грошової допомоги з відкриттям рахунку подається одержувачем пенсії особисто до органу Пенсійного фонду України за зазначеним у заяві місцем фактичного проживання одержувача в населеному пункті в межах України, або через представника банку, в якому відкрито поточний рахунок. Заява про виплату пенсії або грошової допомоги може прийматися органом Пенсійного фонду України через установи уповноваженого банку, зокрема, в електронній формі з використанням електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису одержувача та уповноваженого працівника банку. Порядком №1596 встановлено зразок заяви про виплату пенсії або грошової допомоги. При цьому всі реквізити заяви обов`язкові для заповнення. Виплата пенсії ОСОБА_1 з дати поновлення, з 07.02.2022, не виплачується, оскільки відсутня заява на виплату пенсії через банківську установу. ОСОБА_1 24.04.2024 звернулася через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою щодо виплати пенсії через банківську установу. При цьому надана тільки довідка про реквізити, що суперечить вимогам Порядку № 1596.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 року по справі № 420/34316/24, визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, яка виразилась у непоновленні виплати пенсії ОСОБА_1 на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ “Акцент-Банк”. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 , в тому числі суму недоотриманої пенсії, на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ “Акцент-Банк”.
Головне управління поновило виплату пенсії ОСОБА_1 з 07.02.2022. За період з 07.02.2022 по 30.06.2025, відповідно до розрахунку суми, що підлягає виплаті за рішенням суду по пенсійній справі №951070147424, ОСОБА_1 здійснено нарахування пенсії на визначений банківський рахунок. Розмір пенсії, який належить до виплати після виконання рішення суду склав 1277,12 грн. Сума виплати за період з 07.02.2022 по 30.06.2025 - 52088,25 грн.
Листом №375-33501/К-02/8-1500/25 від 07.01.2025 року Головне управління повідомило позивача, що повторно розглянувши рішення суду, рішення про поновлення виплати пенсії від 08.11.2022 №951070147424 скасовано та прийнято рішення від 14.07.2023 про відмову у поновленні виплати пенсії. Вказане рішення мотивовано тим, що позивачем порушено порядок звернення до територіального органу Пенсійного фонду, а саме ОСОБА_1 особисто не зверталася, оригінали паспорту громадянина України, довідки про реєстрацію місця проживання особи не надавала, відсутня заява на виплату пенсії через банківську установу, отже підстави для поновлення виплати пенсії відсутні.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 30.05.2025 року по справі № 420/1883/25, визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 14.07.2023 року в частині відмови у поновленні виплати пенсії ОСОБА_1 , на визначений позивачкою банківський рахунок. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2017 року на визначений нею банківський рахунок № НОМЕР_2 , відкритий в АТ "Акцент-Банк" з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.
Листом від 17.07.2025 року № 19900-18788/К-02/8-1500/25 ГУ ПФУ в Одеській області повідомило представнику позивача, що на виконання рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20.03.2025 по справі №420/34316/24 виплату пенсії ОСОБА_2 поновлено на визначений банківський рахунок, а саме, НОМЕР_3 , відкритий в АТ«АКЦЕНТ-БАНК». Розмір пенсії з 07.02.2022 становить 1277,12 грн. Пенсія за липень 2025 року в розмірі 1277,12 грн та доплата за період з 07.02.2022 по 30.06.2025 в сумі 52088,25грн нараховані на липень поточного року через банківську установу АТ «АКЦЕНТ-БАНК», дата виплати 6 число.
До листа додано ГУ ПФУ в Одеській області № 1500-1607-5/114646 від 02.11.2022 адресований Пенсійному фонду України, в якому зазначено, що на виконання рішення суду ОСОБА_1 необхідно встановити з 07.02.2022 пенсійну виплату у твердому розмірі (1277,12 грн). При встановленні особливості з кодом 317 "Не підлігають МП, призначення за рішенням суду в твердому розмірі", з 07.02.2022 розмір складових пенсійної виплати не фіксується у твердому розмірі. Для виконання вказаного судового рішення просимо ініціювати по ЕПС ОСОБА_1 (о/р НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) перерахунок пенсії 3 07.02.2022 модулем "Макетна обробка", підстава "5 Коректування періодичних складових (розпорядження)". 
Вирішуючи даний спір, суд зазначає таке.
Приписами статті 46 Конституції України, визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх в разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Статтею 92 Конституції України визначено, що виключно законами України визначаються, зокрема: 1) права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; 6) основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки; 12) організація і діяльність органів виконавчої влади, основи державної служби, організації державної статистики та інформатики.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV (далі Закон №1058) розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Відповідно до статті 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до абз.3 ч.2 ст.27 Закону розмір пенсії за віком, обчислений за раніше діючим законодавством, підвищується з дня набрання чинності цим Законом до дня її призначення в порядку, передбаченому частинами першою та другою статті 42 цього Закону.
Частинами 1 та 2 ст.42 Закону передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Частинами 1 та 2 ст.42 Закону №1058-ІV передбачено, що пенсії, призначені за цим Законом, індексуються відповідно до законодавства про індексацію грошових доходів населення.
Крім індексації пенсії, передбаченої частиною першою цієї статті, у разі якщо величина середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики, за минулий рік зросла, з 1 березня поточного року розмір пенсії підвищується на коефіцієнт, що відповідає не менш як 20 відсоткам темпів зростання середньомісячної заробітної плати штатного працівника в Україні порівняно з попереднім роком, крім випадків, коли підвищення пенсійних виплат за минулий рік перевищило цей коефіцієнт. Якщо коефіцієнт підвищення пенсійних виплат у минулому році був менший, ніж зазначений у цій частині, то збільшення пенсій здійснюється з урахуванням попереднього підвищення.
Розділ XV Закону №1058-ІV доповнено пунктом 4-3 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» №2148-VIII від 03.10.2017 року, відповідно до якого пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 01.10.2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. При здійсненні перерахунку пенсій відповідно до абзацу першого цього пункту використовується розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, установлений на 1 грудня 2017 року Законом України «Про Державний бюджет України на 2017 рік», збільшений на 79 гривень.
Також постановою Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 №124 установлено, що у 2019 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-ІV затвердженим цією постановою, проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,17.
Постановою Кабінету Міністрів України «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» від 20.02.2019 №124 затверджено Порядок проведення перерахунку пенсій відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-ІV (далі Порядок №124), яким визначено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії відповідно до ч.2 ст.42 Закону №1058-ІV.
В подальшому, пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 01 квітня 2020 року №251 «Деякі питання підвищення пенсійних виплат і надання соціальної підтримки окремим категоріям населення у 2020 році» (далі Постанова №251) установлено, що у 2020 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, який враховується для обчислення пенсії, в розмірі 1,11.
Постановою Кабінету Міністрів України від 22 лютого 2021 року №127 «Про додаткові заходи соціального захисту пенсіонерів у 2021 році» (далі - Постанова № 127) було установлено, що у 2021 році перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році» проводиться з 1 березня із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11.
Постановою Кабінету Міністрів України від 16 лютого 2022 року № 118 «Про індексацію пенсій та заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2022 році» (далі - Постанова № 118) з 01 березня 2022 року було установлено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком № 124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,14.
Пунктом 3 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» на 2023 рік зупинено дію Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». У свою чергу пунктом 8 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» установлено, що у 2023 році, зокрема, частина друга статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» застосовуються у порядку, на умовах та у строки, що визначені Кабінетом Міністрів України.
З метою реалізації пункту 8 розділу Прикінцеві положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» Кабінет Міністрів України 24 лютого 2023 року прийняв постанову № 168, пунктом 1 якої було установлено, що з 01 березня 2023 року перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 року № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії у розмірі 1,197.
Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2024 року №185 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткових заходів щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2024 році» (далі - Постанова № 185) з 01 березня 2024 року було установлено, що перерахунок пенсій згідно з Порядком №124 проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,0796 (пункт 1).
Постановою Кабінету Міністрів України від 25.02.2025 № 209 «Про індексацію пенсійних і страхових виплат та додаткові заходи щодо підвищення рівня соціального захисту найбільш вразливих верств населення у 2025 році» (далі Постанова №209) установлено, що з 1 березня 2025 р. перерахунок пенсій згідно з Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 лютого 2019 р. № 124 «Питання проведення індексації пенсій у 2019 році», проводиться із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії (далі - коефіцієнт збільшення), у розмірі 1,115.
Таким чином, протягом усього періоду існування спірних правовідносин норми Закону № 1058-IV у тій чи іншій редакції передбачали перерахунок раніше призначених пенсій з метою забезпечення індексації пенсії, який проводиться щороку, тож відповідач на виконання рішення суду повинен був автоматично розрахувати пенсію позивача за матеріалами пенсійної справи з урахуванням підвищень (щорічної індексації).
Суд вказує, що, застосовуючи до пенсійних виплат позивача позначку «не підлягає масовому перерахунку, призначені за рішенням суду в твердому розмірі», відповідачем на підтвердження своїх дій не надано рішення суду, згідно з яким відповідача зобов`язано призначити пенсію позивачу саме в твердому розмірі.
Суд зазначає, що з дня поновлення виплати пенсії на підставі рішення суду позивач користується усіма правами на підвищення та перерахунок пенсії згідно з вимогами Закону України № 1058-IV, будь-яких обмежень її прав, як пенсіонера, якому поновлено виплату пенсії за рішенням суду, наведеним Законом не встановлено.
Таким чином, перерахунок пенсій здійснюватиметься автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом.
Суд зазначає, що виконання вимог закону, в тому числі, щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.
Відтак, відповідачем допущена протиправна бездіяльність, що полягає у невиплаті позивачці пенсії за віком у законодавчо встановлених розмірах, з урахуванням збільшення розмірів мінімальної пенсії за віком.
Отже, позивачка отримала право на поновлення пенсії за віком, відтак відповідач зобов`язаний це право реалізовувати шляхом проведення послідуючих перерахунків, незалежно від того, призначена пенсія добровільно чи за рішенням суду.
Суд зазначає, що відповідно до розрахунку, наявного в матеріалах справи, страховий стаж позивачки складає 39 років 3 місяці 25 днів, проте відповідач, вирішуючи питання про нарахування позивачці пенсії, з невідомих підстав розрахував її у розмірі 1277,00 грн. довічно, що навіть не відповідає мінімально встановленому в Україні розміру пенсії.
При цьому, з наданих до суду копій пенсійної справи слідує, що пенсія позивачки не перераховувалась, починаючи з 08.11.2022 року, що не узгоджується з вищевикладеними приписами чинного законодавства. 
Вирішуючи питання про поновлення нарахування та виплати позивачці пенсії, відповідач зобов`язаний був розрахувати пенсію позивачки відповідно до положень Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», в т.ч. враховуючи заробітну плату (дохід) позивача, розмір стажу (коефіцієнт стажу), тощо, а також в обов`язковому порядку врахувати усі зміни у законодавстві України, які були спрямовані на проведення перерахунків та підвищення пенсій громадянам України.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо встановлення позивачці пенсії в твердому (фіксованому) розмірі довічно - є очевидно протиправними та такими, що прямо суперечать вимогам чинного законодавства України.
Також, суд звертає увагу, що в протоколі від 08.11.2022 року про перерахунок пенсії в графі вид перерахунку зазначено – макетна обробка, в графі особливості - не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм. – з 07.02.2022 по довічно; призначення за рішенням суду – з 07.02.2022 по довічно.
Таким чином, пенсія позивачу нарахована в мінімальному розмірі на відповідний рік, встановленому на момент припинення виплати, замість розміру, що мав би бути нарахований на момент прийняття рішення про поновлення та фактичну виплату.
З огляду на вищевказане, при виплаті пенсії позивачу відповідачем безпідставно встановлено особливість “Не підлягають МП, признач. за ріш. суду в тверд. розм.”, що призвело до порушення права позивача на перерахунок пенсії, оскільки Закон № 1058 не містить застережень щодо встановлення твердого розміру пенсійної виплати та заборону перерахунків пенсій осіб, які постійно проживають за межами України.
Тобто, перерахунок пенсій повинен здійснюватися автоматизованим способом за матеріалами пенсійних справ, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. Виконання вимог закону, в тому числі щодо проведення підвищення та перерахунку пенсій, є обов`язком відповідача.
Щодо позовних вимог про припинення дискримінації, суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статтею 1 Закону України від 06.09.2012 № 5207-VI "Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні" (далі - Закон № 5207), дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29.05.2018 у справі № 800/191/17 зазначено, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, з метою з`ясування обставин існування дискримінації у конкретній ситуації застосовується триступеневий тест: по-перше, виявлення двох категорій осіб, які є порівнюваними та відмінними, оскільки відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дискримінація передбачає належність людини до певної групи; по-друге, встановлення, чи дійсно члени цих двох груп оцінюються по-різному; і, по-третє, якщо так, то чи для цього є об`єктивні, обґрунтовані підстави.
Отже, факт дискримінації може бути встановлений лише у випадку, коли розрізнення у ставленні до особи вмотивоване притаманною їй певною персональною ознакою (постанова Верховного Суду від 31.07.2018 у справі № 127/4952/17).
Суд зазначає, що за наслідком розгляду справи жодної дискримінації по відношенню до позивача не встановлено, а позивачем наявності такої дискримінації не доведено, жодних доказів щодо існування дискримінації по відношенню до позивача суду не надано.
Також не підлягають задоволенню позовні вимоги про розроблення та впровадження заходів щодо недопущення подальшої дискримінації громадян України, які виїхали на постійне проживання за кордон, зокрема позивачки, у тому числі шляхом аналізу внутрішніх практик, співпраці з профільними громадськими організаціями, проведення просвітницької роботи серед працівників територіальних органів Пенсійного фонду України, оскільки завданням адміністративного судочинства є захист права та законних інтересів осіб, які звертаються за судовим захистом. При цьому, суд не може перебирати на себе функції законодавчої та виконавчої гілок влади, оскільки буде порушено конституційний принцип поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу та судову.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача провести виплату пенсії з компенсацією втрати частини доходу, суд зазначає наступне.
Питання, пов`язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 (далі - Порядок №159).
Відповідно до статті 1 Закону №2050-ІІІ, підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Статтею 2 вказаного Закону зазначено, що компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Згідно зі статтею 3 Закону №2050-ІІІ сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Статтею 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» визначено, що виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
З метою реалізації Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21 лютого 2001 року № 159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок №159).
Пункти 1, 2 Порядку №159 відтворюють положення Закону №2050-ІІІ і лише конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 Порядку №159 прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Суд враховує, що відповідно до постанови Касаційного адміністративного суду Верховного Суду від 29.03.2023 р. у справі №120/9475/21-а, правовідносини в якій є подібними до правовідносин у даній справі, зазначено, що з посиланням на аналогічні висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду України від 11.07.2017 р. №21-2003а16, Верховного Суду від 22.06.2018 р. у справі №810/1092/17 та від 13.01.2020 р. у справі №803/203/17, Верховний Суд у справі №240/11882/19 висновував, що зміст і правова природа спірних правовідносин у розумінні положень статей 1-3 вказаного Закону №2050-ІІІ дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Таким чином, з урахуванням наявності факту невиплати позивачу сум пенсії, суд дійшов висновку, що така особа має право на компенсацію втрати доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати.
З огляду на викладене, зазначені вище вимоги позивача підлягають задоволенню шляхом: зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скасувати всі зміни, внесені до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 в режимі “макетної обробки”, як таких, що здійснені у спосіб, не передбачений чинним законодавством, та застосувати загальний, передбачений законом порядок поновлення, нарахування та розрахунку пенсії ОСОБА_1 з використанням стандартних алгоритмів програмного забезпечення ІКІС ПФУ, без ручного або “макетного” втручання в електронну пенсійну справу, з проведенням індексації, автоматичних масових перерахунків, доплат та надбавок до пенсії, відповідно до пенсійного законодавства в редакції, чинній на момент здійснення перерахунку пенсії; та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2017 року відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", із нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо позовних вимог в частині зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити Позивачу компенсацію за моральну шкоду в сумі 250000 (двісті п`ятдесят тисяч) грн., суд зазначає наступне.
Відповідно до частин 1, 2 статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до статті 1174 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди.
Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 78 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо.
Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12.11.2019 у справі № 818/1430/17 та у постанові від 18.06.2020 у справі № 339/183/16-а, що враховується судом, відповідно до частини 5 статті 242 КАС України.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем до суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання їй моральної шкоди, що, виходячи зі змісту наведених правових приписів, зумовлює відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди з відповідача.
Щодо встановлення судового контролю за заявою позивача суд зазначає таке.
Частиною 1 ст.382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Згідно частини 5 вказаної статті за письмовою заявою заявника суд під час ухвалення рішення суду може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене таке рішення, подати звіт про його виконання.
За викладених обставин, враховуючи категорію справи, суд доходить висновку про обґрунтованість заяви позивача про встановлення судового контролю.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до ч.1 ст.90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.3 ст.139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до задоволених позовних вимог.
Таким чином, відповідно до ч.3 ст. 139 КАС України, з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань слід стягнути на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 484,48 грн (968,96 грн / 2).
Керуючись ст.ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до  Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області (адреса: вул. Канатна, 83, м. Одеса, 65012, код ЄДРПОУ 20987385) – задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області щодо не проведення ОСОБА_1 перерахунку пенсії, у тому числі не встановлення індексацій, доплат та надбавок до пенсії, та не проведення масових перерахунків, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області скасувати всі зміни, внесені до електронної пенсійної справи ОСОБА_1 в режимі “макетної обробки”, як таких, що здійснені у спосіб, не передбачений чинним законодавством, та застосувати загальний, передбачений законом порядок поновлення, нарахування та розрахунку пенсії ОСОБА_1 з використанням стандартних алгоритмів програмного забезпечення ІКІС ПФУ, без ручного або “макетного” втручання в електронну пенсійну справу, з проведенням індексації, автоматичних масових перерахунків, доплат та надбавок до пенсії, відповідно до пенсійного законодавства в редакції, чинній на момент здійснення перерахунку пенсії.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01.02.2017 року відповідно до статей 27, 28 та частин 2, 3 статті 42, пунктів 4-1, 4-3 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” та відповідно до Постанов Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251 та від 20 лютого 2019 р. № 124 "Питання проведення індексації пенсій у 2019 році", із нарахуванням компенсації втрати частини доходів, з урахуванням раніше виплачених сум.
У решті позову – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 484,48 грн (чотириста вісімдесят чотири гривні 48 копійок).
Встановити судовий контроль за виконанням рішення суду.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області подати до суду звіт про виконання судового рішення протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду законної сили.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів