П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 568/989/25
Провадження № 22-ц/4815/423/26

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Гордійчук С.О.,
суддів: Боймиструка С.В.,Шимківа С.С.
секретар судового засідання Хлуд І.П.

учасники справи: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» 

розглянув в порядку письмового спрощеного позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу  Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Край» на рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року, ухвалене в складі судді Кондратюка В.В., дата складання повного тексту рішення 27.11.2025, у справі № 568/989/25
в с т а н о в и в :
У червні 2024 року  ОСОБА_1 звернувся з позовом до ТОВ «Агро-Край» про стягнення матеріальної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.   
Позов мотивовано тим, що 29.09.2023 орієнтовно, о 02 год. 30 хв. на а/д М-06 "Київ-Чоп", 411 км, ОСОБА_2 керуючи комбайном зернозбиральним «John Deere S760», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечного інтервалу під час зустрічного роз`їзду, внаслідок чого допустив зіткнення з ТЗ «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», д.н.з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого при зіткненні транспортний засіб напівпричіп «SCHMITZ SKO 24», д.н.з НОМЕР_3 отримав значні технічні ушкодження та позивачу завдані матеріальні збитки в розмірі 436 747 грн грн.
Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області у справі №568/1457/23 від 14.03.2024, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Просив суд стягнути з відповідача на користь позивачу завдані матеріальні збитки в розмірі 436 747 грн грн.
Рішенням Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» про стягнення матеріальної шкоди – задоволено частково.
Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю«Агро-Край» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, завдану внаслідок дорожньо -транспортної пригоди в розмірі 429 047 (чотириста двадцять дев`ять тисяч сорок сім) гривень 00 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Край» на користь ОСОБА_1 судовий збір сплачений при поданні позову в сумі 4 290 (чотири тисячі двісті дев`яносто) гривень 60 копійок.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення яким в задоволені позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не врахував, що позивач не надав доказів реальної вартості відновленого ремонту та вважає завищеною вартість відновлювальногго ремонту. Покликається на наявність вини водія автомобіля MAN з напівпричепом ОСОБА_3 .
Крім того, вважає, що позивачем порушено правила підсудності, оскільки і позивач і відповідач є суб`єктами господарювання. Покликається на правові позиції Верховного Суду з аналогічних правовідносин.
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам судове рішення відповідає.
Установлено, що 29.09.2023 орієнтовно, о 02 год. 30 хв. на а/д М-06 "Київ-Чоп", 411 км, ОСОБА_2 керуючи комбайном зернозбиральним «John Deere S760», д.н.з. НОМЕР_1 , не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну, не вибрав безпечного інтервалу під час зустрічного роз`їзду, внаслідок чого допустив зіткнення з ТЗ «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», д.н.з НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 , внаслідок чого при зіткненні транспортний засіб напівпричіп «SCHMITZ SKO 24», д.н.з НОМЕР_3 отримав значні технічні ушкодження.
Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області у справі №568/1457/23 від 14.03.2024, ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. 
Постановою Радивилівського районного суду Рівненської області від 29.01.2024 у справі №568/1458/23 провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності водія ОСОБА_3 закрито, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП.
Постанови набрали законної сили та є чинними.
Відповідно до Висновку експерта транспортно-товарознавчого дослідження за договором із ОСОБА_4 вiд 03.10.2024 № 173-24 від 09.01.2025 за № 173, вартість відновлювального ремонту напівпричепа «SCHMITZ SКО 24», р/н НОМЕР_3 , на момент дослідження становить 429 047,00 грн; ринкова вартість напівпричепа «SCHMITZ SКО 24», р/н НОМЕР_3 , в цінах на 29.09.2023 (без врахування пошкоджень отриманих в внаслідок ДТП 29.09.2023), становила 557 427,29 грн; коефіцієнт фізичного зносу складових пошкодженого напівпричепа «SCHMITZ SКО 24», р/н НОМЕР_3 , станом на момент його пошкодження в ДТП 29.09.2023, становив - 0,70; коефіцієнт фізичного зносу пневмошини становив - 0,36; вартість відновлювального ремонту пошкодженого напівпричіпа «SCHMITZ SКО 24», р/н НОМЕР_3 , з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу, на момент дослідження становить 417 064,00 грн.
За правилами статті 15 та частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:
1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);
2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв`язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право. На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо), якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. 
Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо-і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода,завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка навідповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду,оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Отже, для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) особа звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду якщо доведе, що шкоди було завдано не з її вини.
Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини заподіювача шкоди. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Закон не покладає на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.
Вказане відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 24.06.2020 року у справі №640/14169/17.
Такі ж висновки щодо застосування норм права у подібних правовідносинах викладені у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 234/16272/15-ц (провадження№ 61-31395сво18).
Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з частиною другою статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Зі змісту вказаної норми вбачається, що вона не зобов`язує потерпілого визначати розмір збитків, які підлягають відшкодуванню, відповідно до вже сплаченої реальної вартості виконання відповідних відновлювальних робіт.
Таким чином сам по собі факт не здійснення потерпілою особою фактичної оплати, яку він мусить здійснити для відновлення пошкодженого автомобіля, не є достатньою підставою, у розумінні статей 22, 1192, 1194 ЦК України, для відмови у позові про відшкодування матеріальної шкоди.
Отже, системний аналіз ст.22 ЦК України, ч.2 ст.1192, ст.1194 ЦК України дозволяє дійти висновку, що реальними збитками, які підлягають відшкодуванню є саме вартість відновлювального ремонту без урахування зносу.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Встановивши, що шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія комбайну ОСОБА_2  під час виконання ним своїх трудових обов`язків, дійшов правильного висновку що така шкода відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки.
Відповідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом, а тому факт ДТП та вина ОСОБА_2 у його вчиненні додаткового доказування не потребує.
Будь які належні та достатні докази наявності вини водія автомобіля «MAN», д.н.з. НОМЕР_2 , з напівпричепом «SCHMITZ SKO 24», д.н.з НОМЕР_3 ОСОБА_3 матеріали справи не містять.
Разом з тим, визначаючи розмір заподіяної позивачу майнової шкоди, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір шкоди, завданої позивачу пошкодженням напівпричепа внаслідок ДТП, що становить 429 047,00 грн.
Верховний Суд в постановах від 6 лютого 2018 року у справі № 910/3867/16, від 1 лютого 2018 року у справі № 910/22886/16 висловив правову позицію про те, що для відновлення пошкодженого в ДТП транспортного засобу ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахування коефіцієнту фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу (КТЗ) чи його складників та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин (пункт 1.6 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 
Висновок експерта транспортно-товарознавчого дослідження за договором із ОСОБА_4 від 09.01.2025 за № 173 за змістом відповідає вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та наказу Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України «Про затвердження методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395).
Доводи апеляційної скарги про те, що висновок експерта, наданого позивачем, не є належним та допустимим доказом у справі безпідставні, оскільки відповідачем не надано будь яких доказів на спростування висновку експерта та не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку визначено експертним дослідженням неправильно.
Крім того, відповідач своїм процесуальним правом заявляти клопотання, подавати докази не скористався. Клопотання про призначення повторної судової-товарознавчої експертизи не заявляв. Будь які докази на спростування вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспотртного засобу суду не надав.
Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права й зводяться до необхідності переоцінки судом доказів.
Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене відповідно до ч.13ст.141ЦПК України відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро Край» залишити без задоволення.
Рішення Радивилівського районного суду Рівненської області від 14 листопада 2025 року залишити без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 15 травня 2026 року.
Головуючий : Гордійчук С.О.
Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.