Справа № 276/1157/25
Провадження по справі№ 1-кп/276/37/26 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 липня 2026 року с-ще Хорошів
Хорошівський районний суд Житомирської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №62023240020001078 відносно
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Давидівка Володарсько-Волинського району Житомирської області, громадянина України, українця, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , з середньо-спеціальною освітою, неодруженого, непрацюючого, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, не є особою з інвалідністю, раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,
з участю учасників справи:
прокурора ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_3 ,
захисника ОСОБА_5 ,
в с т а н о в и в:
ОСОБА_3 12.12.2022 призваний ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу за призовом під час мобілізації.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №339 від 15.12.2022 солдата ОСОБА_3 зараховано до списку особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення, цим же наказом останнього призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 Десантно-штурмових військ Збройних Сил України.
Так, курсант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 22.07.2023 близько 08 год. 00 хв. самовільно залишив територію розташування навчального центру військової частини НОМЕР_1 , тобто місце проходження військової служби, що за адресою АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 11 год. 00 хв. 27.07.2023, коли був доставлений працівниками військової служби правопорядку до розташування військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_3 .
В подальшому, курсант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повторно діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 27.07.2023 близько 20 год. 00 хв. самовільно залишив територію розташування навчального центру військової частини НОМЕР_1 , тобто місце проходження військової служби, з тимчасовим місцем дислокації в АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 28.06.2025, коли був доставлений до слідчого відділення відділення поліції № З Житомирського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Житомирській області за адресою: с-ще Хорошів, вул. 95- ї бригади, 2, чим закінчив вчинення злочину.
За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 ОСОБА_3 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 та причини самовільного залишення військової частини не повідомив та проводить час на власний розсуд.
Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, не визнав. Суду пояснив, що 15 грудня 2022 року він був мобілізований до військової частини НОМЕР_1 , маючи травму меніска. Через фізичні навантаження стан його здоров`я погіршився, і 19 січня 2023 року йому зробили операцію на коліні. Після цього він перебував на лікуванні до 20 липня 2023 року. 20 липня 2023 року, після завершення лікування, обвинувачений прибув до місця дислокації підрозділу в с. Дениші. Він мав усну домовленість із капітаном ОСОБА_6 про те, що для проходження повторної військово-лікарської комісії (ВЛК) йому дозволили не перебувати постійно у частині, а приїжджати за телефонним дзвінком. 22 липня 2023 року він поїхав додому. 26 липня 2023 року він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, був зупинений працівниками військової служби правопорядку (ВСП). 27 липня 2023 року працівники ВСП доставили його до військової частини за юридичною адресою, після чого його привезли в АДРЕСА_2 (за місцем дислокації частини), де новий керівник підрозділу відмовився приймати рапорт про повернення без наявності медичних документів, що підтверджують проблеми з коліном. ОСОБА_3 зазначив, що в нього забрали військовий квиток та пригрозили, що прострелять коліно, якщо він не поїде за медичними документами. Злякавшись за своє життя, обвинувачений поїхав з частини і більше не повертався. Він також зазначив, що має намір повернутися до служби, але не може цього зробити через відсутність військового квитка, що у нього забрали та не повернули, повідомивши, що він загублений. 
Незважаючи на невизнання своєї вини обвинуваченого, винуватість ОСОБА_3 у пред`явленому обвинуваченні підтверджується сукупністю зібраних органом досудового розслідування доказів та досліджених під час судового розгляду, а саме даними:
- витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 15.12.2022 №339, за яким солдата ОСОБА_3 з 15 грудня 2022 року зараховано до списків особового складу частини ( а.сп.84);
- рапорту командира 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 майора ОСОБА_7 від 22.07.2023, згідно з яким було виявлено факт відсутності на службі курсанта 1 навчальної роти солдата ОСОБА_3 ( а.с.89-90).
- доповіді командира військової частини НОМЕР_1 від 23.07.2023 №812/5152 щодо повідомлення оперативному черговому військової частини НОМЕР_2 , управління МПЗ військової частини НОМЕР_3 ; начальнику ІНФОРМАЦІЯ_3 ; керівнику Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону; директору Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Хмельницькому про відсутність на військовій службі без поважних причин більше трьох годин солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 ( а.сп.88);
- витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.07.2023 за №209, згідно з яким солдату ОСОБА_3 призупинено виплату грошового забезпечення з 22 липня 2023 року, у зв`язку з самовільним залишенням військової частин НОМЕР_1 ( а.с.86).
- акту службового розслідування від 28.07.2023 року, за результатом якого було встановлено факт відсутності на військовій службі без поважних причин солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 (а.сп. 75-82);
- повідомлення про кримінальне правопорушення від 02.08.2023 року №812/5447, за яким солдат ОСОБА_3 в умовах воєнного стану з 22 по 27.07.2023 відсутній на військовій службі без поважних причин, ухиляючись від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України ( а.сп.71);
- наказом №379 від 01.08.2023 командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування за фактом відсутності на військовій службі 22.07.2023 року без поважних причин курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 , яким, зокрема, позбавлено солдата ОСОБА_3 премії за липень 2023 в повному обсязі (а.сп.72-74);
-книги обліку тимчасово відсутнього і тимчасово прибулого до військової частини особового складу в.ч. НОМЕР_1 , згідно з якою солдат ОСОБА_3 в період з 22.07.2023 по 27.07.2023 був відсутній у військовій частині (СЗЧ) (а.сп.65-66);
- витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.07.2023 за №214, згідно з яким солдата ОСОБА_3 , який повернувся після самовільного залишення військової частини НОМЕР_1 у супроводі військової служби правопорядку, поновлено виплату грошового забезпечення з 27 липня 2023 року та зараховано на котлове забезпечення з обіду 27 липня 2023 року ( а.с.85)
- акту службового розслідування від 05.08.2023 року, за результатом якого було встановлено факт відсутності з 20 год. 00 хв. 27.07.2023 року на військовій службі без поважних причин солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 (а.сп. 99-106);
-повідомлення про кримінальне правопорушення від 08.08.2023 року №812/5590, за яким солдат ОСОБА_3 в умовах воєнного стану з 27.07.2023 відсутній на військовій службі без поважних причин, ухиляючись від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , у зв`язку з чим в його діях вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України ( а.сп.71);
- наказу №409 від 10.08.2023 командира військової частини НОМЕР_1 про результати службового розслідування, згідно з яким службовим розслідуванням встановлено факт відсутності на військовій службі з 20 год. 00 хв. 27.07.2023 року без поважних причин курсанта 1 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 солдата військової служби за призовом під час мобілізації ОСОБА_3 ; в діях вказаного військовослужбовця наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України (а.сп.96-98);
- витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 28.07.2023 за №215, за змістом якого солдат ОСОБА_3 27 липня 2023 року самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , у зв`язку з чим йому призупинено виплату грошового забезпечення ( а.с.109);
- відповіді КНП «Хорошівська лікарня» Хорошівської селищної ради від 21.03.2025 на запит слідчого, згідно з якою ОСОБА_3 на лікуванні в період з 22.07.2023 по час надання відповіді не перебував (а.сп. 114);
- відповіді військової частини НОМЕР_4 від 08.04.2024, за змістом якої ОСОБА_3 на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у військовій частині з 22.07.2023 не перебував, не звертався, для проходження ВЛК не реєструвався (а.сп.117);
- відповіді військової частини НОМЕР_4 від 21.03.2025, відповідно до якої солдат ОСОБА_3 з 22.07.2023 по дату надання відповіді на лікуванні у військовій частині не перебував, до лікарів не звертався (а.сп.118);
- відповіді військової частини НОМЕР_4 від 14.06.2025, де зазначено, що ОСОБА_3 перебував у в.ч. в травматологічному відділенні в період з 17.01.2023-24.03.2023 з діагнозом «Застаріле пошкодження внутрішнього меніска правого колінного суглобу», а в період з 25.02.2023-24.03.2023 знаходився на лікуванні у КНП «Пулинська ЦРЛ» (а.сп.118).
Окрім того, допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду показав, що станом на 22 липня 2023 року він перебував на посаді інструктора навчального взводу військової частини НОМЕР_1 . Під час ранкового шикування 22 липня 2023 року о 08:00 ранку він, як відповідальний по підрозділу, особисто виявив відсутність курсанта ОСОБА_3 , про що рапортом та усно доповів командиру. Свідок зазначив, що напередодні, 21 липня, обвинувачений був присутній на шикуванні. Будь-які нестатутні взаємовідносини у підрозділі свідок категорично заперечив і вказав, що причини залишення обвинуваченим частини йому невідомі. Також свідок підтвердив, що 27 липня 2023 року ОСОБА_3 було доставлено до військової частини працівниками ВСП, проте того ж дня на вечірній перевірці було знову виявлено його відсутність. Свідок зазначив, що обвинувачений не звертався до нього з повідомленнями про проблеми зі здоров`ям чи потребу в лікуванні, рапортів не подавав, самостійно до військової частини не повертався, про поважні причини відсутності не повідомляв.

Свідок ОСОБА_6 надав суду показання, згідно з якими у 2023 році він обіймав посаду заступника командира роти з морально-психологічного забезпечення навчального батальйону. Свідок підтвердив, що в липні 2023 року у наметовому містечку в с. Дениші було виявлено відсутність військовослужбовця ОСОБА_3 на ранковому шикуванні. За даним фактом проводилося службове розслідування. Згодом працівники ВСП доставили обвинуваченого до КПП військової частини НОМЕР_1 за адресою АДРЕСА_3 . Того ж дня свідку повідомили з навчального батальйону, що ОСОБА_3 повторно самовільно залишив частину. Свідок наголосив, що обвинувачений особисто йому не повідомляв жодних поважних причин свого зникнення, не скаржився на стан здоров`я та не заявляв про потребу в лікуванні. Усі військовослужбовці попереджаються про кримінальну відповідальність за самовільне залишення частини ще на етапі поповнення особового складу.
Показання, які надані свідками у ході судового розгляду кримінального провадження є логічними та послідовними, узгоджуються з іншими належними та допустимими доказами, здобутими у ході досудового розслідування та дослідженими під час судового розгляду даного кримінального провадження. 
Твердження обвинуваченого про те, що він мав усну домовленість із капітаном ОСОБА_6 , що з метою проходження ВЛК йому дозволили не перебувати постійно у частині, а приїжджати за телефонним дзвінком, не підтверджені відповідними доказами та спростовуються показаннями свідка ОСОБА_6 . Також, стороною захисту не надано доказів того, що у ОСОБА_3 забрали військовий квиток, або ж він був втрачений, та відносно обвинуваченого висловлювались погрози застосування фізичної сили.
Щодо показань обвинуваченого, в яких він заперечує свою винуватість, а також наявність в його діях складу інкримінованих злочинів, то суд розцінює їх як намагання уникнути покарання за вчинені кримінальні правопорушення. 
Доводи захисника про те, що обвинувачений вперше вчинив кримінальне правопорушення (самовільне залишення частини), а його дії об`єднані єдиним умислом, суд відхиляє.
Так, згідно з усталеною практикою Верховного Суду, викладеною у постановах від 28.09.2022 (справа № 447/528/22), від 06.12.2023 (справа № 715/396/23), від 21.03.2024 (справа № 761/1571/23), особою, яка вчинила злочин вперше, вважається особа, яка раніше не вчиняла злочинів або раніше вчинила злочин, що вже втратив правове значення. В той же час особу, в діях якої вбачається повторність, реальна сукупність, рецидив злочинів або яка має непогашену чи не зняту судимість за попереднє, у тому числі і необережне кримінальне правопорушення, звільняти від кримінальної відповідальності як таку, що вчинила злочин вперше неможливо.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 КК України повторністю кримінальних правопорушень визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього кодексу.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є триваючим та характеризується безперервним здійсненням протягом визначеного часу злочинного діяння, об`єктивна сторона якого розтягнута в часі, а закінченим вважається у момент його виявлення або примусового чи добровільного припинення. У ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 22.07.2023 самовільно залишив територію розташування навчального центру військової частини НОМЕР_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 27.07.2023, коли був доставлений працівниками військової служби правопорядку до розташування військової частини НОМЕР_1 , яку цього ж дня самовільно повторно залишив до 28.06.2025, коли був доставлений до відділення поліції.
ОСОБА_3 інкримінується вчинення двох окремих кримінальних правопорушень, передбачених однією частиною і статтею КК України, другий з яких учинено повторно, що, на переконання суду, виключає можливість звільнення останнього від кримінальної відповідальності.
Вказане дає суду обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений не вперше вчинив військове кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України під час дії воєнного стану. Інкриміновані злочини, розділені певним проміжком часу та є наслідком різних умисних дій обвинуваченого.
Окрім того, суд зауважує, що враховуючи вищевикладені обставини, положення ч. 5 ст. 401 КК не можуть бути застосовані до обвинуваченого, що відповідає висновкам Верховного Суду, зазначеним у постанові від 04.02.2026 у справі № 295/2490/24. При цьому, наявність письмової згоди командира військової частини НОМЕР_5 на проходження військової служби ОСОБА_3 не є достатньою підставою для звільнення від кримінальної відповідальності останнього.
Судом в ході судового розгляду досліджені всі процесуальні джерела доказів (ст. 84 КПК України), які були заявлені та надані на підтвердження обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України), в обсязі, визначеному відповідно до ст. 349 КПК України та в порядку, передбаченому § 3 глави 28 КПК України.
Суд, розглядаючи кримінальне провадження, та зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав, а також виконання процесуальних обов`язків, - прийшов до наступних висновків.
Відповідно до ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
За приписами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винуватості особи тлумачяться на її користь.
Відповідно до ст. 94 КПК оцінка доказів у вироку є виключною компетенцією суду, який постановляє вирок.
Згідно зі сталою практикою Верховного Суду під час оцінки доказів слід керуватися критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом. У достовірності факту (винуватості особи) не повинно залишитися розумних сумнівів. Це не означає, що в його достовірності взагалі немає сумнівів, а означає, що всі альтернативні можливості пояснення наданих доказів є надмірно малоймовірними.
За правилами ст. 91 КПК доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення.
Враховуючи вищевикладене, оцінюючи в сукупності досліджені під час судового розгляду докази з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих злочинів доведена поза розумним сумнівом, а його діяння кваліфікує за ч.5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем без поважних причин, вчинене в умовах воєнного стану, а також у повторному вчиненні таких дій.
Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Нормами статті 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.
Призначаючи покарання обвинуваченому, суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України відноситься до тяжких злочинів.
Обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого не встановлено. 
Також суд враховує обставини, що характеризують особу обвинуваченого, а саме: ОСОБА_3 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проходження військової служби характеризується негативно, неодружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває. Крім цього, суд зважає й на ставлення обвинуваченого до вчиненого – останній не визнав винуватості за пред`явленим обвинуваченням, водночас висловив намір повернутися на військову службу, щоб бути корисним для суспільства.
З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, зважаючи на те, що санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає безальтернативний вид покарання - позбавлення волі на строк від 5 до 10 років, тому суд вважає за можливе призначити даний вид покарання в його мінімальній межі.
На переконання суду, зазначене покарання буде справедливим, співмірним вчиненому правопорушенню, достатнім та необхідним для попередження вчинення обвинуваченим нових злочинів та його виправлення. 
Водночас, суд зауважує, що в силу приписів ст. 69, 75 КК України, засудження особи за ч.5 ст. 407 КК України виключає можливість призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, або ж звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Крім того, зважаючи на те, що до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ухвали слідчого судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 30.06.2025, а тому на підставі ч.5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання ОСОБА_3 за цим вироком строк його попереднього ув`язнення, починаючи з 28.06.2025 по 16.07.2025 (день звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави) з розрахунку день за день.
При цьому, суд не вбачає підстав для зміни чи скасування застосованого щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді застави до набрання вироком законної сили, враховуючи особу обвинуваченого, а також наявність ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.
Судом встановлено, що з моменту звільнення з-під варти та на день ухвалення вироку, тобто, в період дії запобіжного заходу у вигляді застави, обвинувачений виконав покладенні на нього слідчим суддею обов`язки, передбачені ст. 182 КПК України, а тому на підставі ч. 11 ст. 182 КПК України заставу в сумі 121120,00 гривень, внесену 16.07.2025 за ОСОБА_3 заставодавцем ОСОБА_9 , згідно з платіжною інструкцією № 9384-9449-0793-8971 від 16.07.2025, після набрання вироком законної сили слід повернути останній.
Цивільний позов у даному кримінальному провадженні не заявлено, арешт не накладався, процесуальні витрати та речові докази відсутні, а тому зазначені питання судом не вирішуються.
Керуючись ст. 368, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд
у х в а л и в:
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років і 6 (шість) місяців.
Початок строку покарання рахувати з дня набрання вироком законної сили.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_3 з 28 червня 2025 року по 16 липня 2025 року, включно, з розрахунку день за день.
Запобіжний захід до набрання вироком законної сили відносно ОСОБА_3 залишити попередній - заставу. Після набрання вироком законної сили грошові кошти у сумі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень 00 копійок, внесені ОСОБА_9 у вигляді застави згідно з ухвалою слідчого судді Хорошівського районного суду Житомирської області від 30.06.2025 у справі №276/1110/25 - повернути заставодавцю  ОСОБА_9 .
Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Хорошівський районний суд Житомирської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку. Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1